švédský spisovatel a dramatik From Wikipedia, the free encyclopedia
Lars Norén (9. května 1944, Stockholm, Švédsko – 26. ledna 2021, Stockholm, Švédsko) byl švédský básník a dramatik, který je považován za nejvýznamnějšího švédského dramatika druhé poloviny 20. století. Jeho hry většinou poukazují na traumatické vztahy v rodině případně na sociální problémy. Často byl přirovnáván k Augustu Strindbergovi a to hlavně proto, že pro jeho díla jsou charakteristické obnažené emoce a intenzivní konflikty.[1]
Lars Norén | |
---|---|
![]() Lars Norén v roce 2007 | |
Narození | 9. května 1944 Stockholm |
Úmrtí | 26. ledna 2021 (ve věku 76 let) Stockholm |
Příčina úmrtí | covid-19 |
Povolání | básník, romanopisec, dramatik, spisovatel, filmový režisér, scenárista a prozaik |
Období | 1963–2021 |
Témata | literární tvorba |
Ocenění | Cena Carla Emila Englunda (1969) Literární cena novin Aftonbladets (1971) Gerard Bonnier Poetry Award (1978) Velká cena Devíti (1980) Cena Aniara (1982) … více na Wikidatech |
Vlivy | August Strindberg, Paul Celan, Erik Johan Stagnelius, Edward Albee |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Lars Norén se narodil ve Stockholmu. V dětství se s rodiči přestěhoval do města Genarp v Skåne, kde jeho otec získal zaměstnání v hotelu. Tento hotel se později stal dějištěm několika Norénových her. V 15. letech se vrátil zpátky do Stockholmu, kde v roce 1962 pracoval jako asistent režiséra Bengta Ekorta při inscenaci v Královském dramatickém divadle. Později zde působil zde také jako režisér a byly zde hrány jeho hry. [2] Po roce 1999 působil jako umělecký šéf divadla Riksteatern, ale v roce 2007 odstoupil. Roku 2009 přijal post uměleckého vedoucího v divadle Folkteatern v Göteborgu. Tuto funkci vykonával do roku 2012, kdy kvůli zdravotním problémům odstoupil.
Norén začínal v 19. letech lyrickým dílem Šeříky, sníh (Syrener, snö, 1963). V nich se soustředil na dvě hlavní témata: démonický sex a intenzivní pocity spojené se smrtí.[2] Úspěch zaznamenaly sbírky Encyklopedie (Encyklopedi, 1966) a Stupor (1968). Dalšími díly byly Denní a noční básně (Dagliga och nattliga dikter, 1973), Deník srpen – říjen 1975 (Dagbok augusti – oktober 1975, 1976) a Noční práce (Nattarbete, 1976). Tyto díla obsahují lyriku psanou ve stylu deníkových zápisků. Norénovu básnickou tvorbu ovlivnil především Paul Celan a do jisté míry také Friedrich Hölderlin, Simone Weilová a Joseph Beuys.
Po smrti matky na počátku 80. let začal psát dramata. V tomto období psal komorní hry inspirované americkou dramatikou 20. století (E. Albee, E. O´Neill). Zachytil v nich odvrácenou tvář rodinného života. Dramata z této doby jsou Orestes (Orestes, 1980) a Odvaha zemřít (Modet att döda, 1980). Norén se těmito díly inspiroval zážitky ze svého života. Psaní dramatu mu zároveň sloužilo jako vnitřní sebereflexe.[3] Jako dramatika ho proslavil cyklus Noc je matkou dne (Natten är dagens mor, 1983), Chaos je sousedem Boha (Kaos är granne med Gud, 1983) a Klid (Stillheten, 1986)
V letech 1989–1995 vyšlo jeho 14 her ve čtyřech svazcích pod názvem Mrtvé hry (De döda pjäserna). Dílo Mrtvé hry začíná postrádat přehlednost, často nemá víc než jeden akt a podobá se skice. Norén se v dílech věnoval lidem, kteří jsou nějakým způsobem vytlačeni ze společnosti: například rumunští emigranti v Americe ve hře Rumuni (Rumäner, 1994) nebo duševně nemocní z psychiatrických léčeben ve hrách Jakýsi Hádes (En sorts Hades, 1994) a Klinika (Kliniken, 1994). Psal o jedincích ovládaných pudy, vnitřním chaosem, kteří neuměli překonat propast mezi ideálem a realitou, snem a rozumem.
V roce 1998 napsal hru Sedm Tři (Sju Tre), jejíž název odkazuje na §7.3 týkající se zločinců se zvýšeným rizikem útěku nebo recidivy. Pracoval s vězni souzenými za nacismus a rasismus, navštěvoval je a trávil s nimi svůj čas. Výsledkem byla čtyřhodinová hra, jejíž text vycházel z autentických rozhovorů vězňů. Tři vězni hrající sami sebe byli vedeni profesionálním hercem, který jim kladl otázky o jejich životě a snažil se je přimět, aby soudili své vlastní zločiny. Kritici Noréna odsoudili především kvůli morální stránce hry, čemuž pomohlo také setření hranice mezi fikcí a realitou. Inscenace byla hraná i mimo vězení. Po skončení dvacáté páté reprízy ve městě Halunda využil Tony Olsson (mezi skiny velmi populární) propustky z vězení a s několika komplici přepadl banku ve městě Kisa. Při útěku byli zastřeleni dva policisté. Později se ukázalo, že loupež byla detailně připravená. Po incodentu se proti Norénovi zvedla vlna ostré kritiky. O šest let později byl o představení natočen film Divadelní zkoušky (Repetitioner) a Norénovi se tak dostalo rehabilitace.
Tématu zraněných, zraňujících lidí a složitých mezilidských vztahů se věnoval i ve svých nejnovějších hrách napsaných po roce 2000. Dramata Podzim (Tristano), Detaily (Detaljer), Zimní úschova (Vinterförvaring) z trilogie Klidná hladina (Stilla vatten, 2000), Tichá hudba (Tyst musik, 2001), Chlad (Kyla, 2002) se vracejí k rodinným kvartetům a tematizují výhradně stárnutí a smrt. Tyto hry byly charakteristické strohými replikami a emočně drásavými momenty – Norén se zde inspiroval stylem norského dramatika Jona Fosseho, jehož přeložil do švédštiny.
Zemřel 26. ledna 2021 na komplikace spojené s covidem-19.[4]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.