![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Cargoshipelbecz01.jpg/640px-Cargoshipelbecz01.jpg&w=640&q=50)
Klasifikace evropských vnitrozemských vodních cest
From Wikipedia, the free encyclopedia
Klasifikace vnitrozemských vodních cest do kategorií slouží k rozlišení jednotlivých vodních cest podle maximálních rozměrů plavidla nebo sestavy plavidel (návrhové plavidlo), pro něž jsou na dané vodní cestě podmínky k bezpečnému a plynulému provozu.[1] V průběhu 20. století se návrh hlavních kategorií vyvíjel, až byla 12. června 1992 Evropskou konferencí ministrů dopravy (CEMT) přijata jednotná Klasifikace evropských vodních cest.[2]
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Cargoshipelbecz01.jpg/640px-Cargoshipelbecz01.jpg)
Tato klasifikace zavádí rozdělení evropských vodních cest do hlavních tříd, označených římskými číslicemi I až VII, definuje minimální a cílové parametry plavebních staveb, minimální podjezdnou výšku mostů a doporučený ponor pro danou třídu. Platí, že při budoucích rekonstrukcích vodních cest dané kategorie by mělo být vždy dosaženo parametrů cílových. Malé vodní cesty s parametry neodpovídající ani třídě I jsou označeny jako vodní cesty třídy 0.
CEMT definuje také rozdělení tříd vodních cest podle jejich významu na Vodní cesty místního významu, kam spadají kategorie I až III, a Vodní cesty mezinárodního významu, kam spadají ostatní kategorie IV až VII.
Jednotná klasifikace vnitrozemských vodních cest mezinárodního významu (třídy IV až VII) je i součástí Evropské dohody o hlavních vnitrozemských vodních cestách mezinárodního významu (dohoda AGN), která byla v České republice vyhlášena pod číslem 163/1999 Sb.[3].