rakouská básnířka, dramatička, esejistka, filozofka, libretistka a spisovatelka From Wikipedia, the free encyclopedia
Ingeborg Bachmannová (25. června 1926 Klagenfurt — 17. října 1973 Řím; někdy též pod pseudonymem Ruth Keller) byla rakouská spisovatelka, jedna z nejvýznamnějších lyriček a prozaiček německého jazyka po 2. světové válce.
Ingeborg Bachmannová | |
---|---|
![]() | |
Narození | 25. června 1926 Klagenfurt am Wörthersee |
Úmrtí | 17. října 1973 (ve věku 47 let) Řím |
Povolání | spisovatelka, básnířka, dramatička, libretistka a novinářka |
Stát | ![]() |
Témata | poezie a esej |
Významná díla | Třicátý rok Malina Die Karawane und die Auferstehung Pámbíček z Manhattanu V hlavní roli žena |
Ocenění | Literární cena města Brémy (1957) Cena Georga Büchnera (1964) Velká rakouská státní cena za literaturu (1968) Cena Antona Wildganse (1971) |
Partner(ka) | Max Frisch Paul Celan |
Vlivy | Ilse Aichingerová |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ingeborg Bachmannová se narodila roku 1926 do rodiny učitele. Po dětství v Korutanech studovala od roku 1945 v Innsbrucku, Grazu a Vídni filosofii, germanistiku a psychologii. Studium zakončila roku 1950 kritickou prací o recepci filosofie Martina Heideggera. V té době již publikovala povídky a básně. Tehdy se také seznámila s Paulem Celanem[1], který byl jejím dlouholetým přítelem. V letech 1951–1953 pracovala jako rozhlasová redaktorka ve Vídni. Roku 1953 získala literární cenu Gruppe 47, s jejímiž představiteli ji spojovala kritika poválečného vývoje a zbrojení. Střídavě žila v Mnichově, Vídni a Berlíně, během intenzivního, byť jen dvouletého vztahu se švýcarským spisovatelem Maxem Frischem pak v Curychu a Římě.
V posledních letech života se prohloubila spisovatelčina závislost na lécích a alkoholu. Peter Beicken o své poslední návštěvě u Bachmannové napsal: „Byl jsem šokován rozsahem její závislosti na prášcích. Denně jich muselo být kolem stovky, odpadkový koš byl přeplněný prázdnými krabičkami. Vypadala špatně, byla bledá jako vosk. A po celém těle měla skvrny. Říkal jsem si, od čeho to může být. Když jsem pak viděl, jak jí Gauloiska při kouření vyklouzla z ruky a dohořela na paži, došlo mi to: popáleniny způsobené padajícími cigaretami. Díky tolika práškům bylo její tělo necitlivé na bolest.“[2]
Bachmannová zemřela na popáleniny při požáru svého bytu v Římě[3].
Její dílo zahrnuje básně, povídky, libreta, rozhlasové hry, eseje a cyklus Todesarten (Způsoby smrti), z nějž stihla dokončit pouze román Malina (1971).
První sloka z básně „Vymezený čas“ (Die gestundete Zeit, překlad Ladislav Nezdařil) ze sbírky Die gestundete Zeit (1953). Celý text básně je zpřístupněn elektronicky v digitalizovaném archivu časopisu Tvar spravovaném Ústavem pro českou literaturu.
Nastanou tvrdší časy.
Čas podmíněně vymezený
vychází na obzor.
Už brzy koženou botou
zaženeš dogy do jejich bud.
Protože vnitřnosti ryb
v povětří vychladly.
Uboze hoří svíce vlčích bobů
a zrak tvůj kulhá mlhou.
Čas podmíněně vymezený
vchází na obzor.
(...)I. Bachmannová, Vymezený čas, 1953[6]
Kromě toho se na autorčinu počest každoročně v jejím rodném Klagenfurtu uděluje po ní pojmenovaná Cena Ingeborg Bachmannové (Ingeborg-Bachmann-Preis).
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.