- Etimologia: Del llatí dōnum.
- Etimologia: Del llatí damnum.
- Etimologia: Del llatí *domnu, de dominus.
Nom
don m. (plural dons, femení dona)
- senyor
- en (tractament de cortesia davant nom de persona o de dignitat)
Verb
don
- primera persona singular (io, yo, jo) del present d'indicatiu de donar
- primera persona singular (io, yo, jo) del present de subjuntiu de donar
- tercera persona singular (él, eyl, ell) del present de subjuntiu de donar
-
- Peninsular: septentrional /ˈdon/, meridional \ˈdoŋ\
- Americà: alt /ˈdon/, baix \ˈdoŋ\, austral /ˈdon/
- Rimes: -on
- Pronúncia(i): (nom 2, àton)
- Peninsular: septentrional /don/, meridional \doŋ\
- Americà: alt /don/, baix \doŋ\, austral /don/
- Etimologia: [1] Del llatí donum.
- Etimologia: [2] Del llatí domĭnus, doblet de dueño.
Nom
don m. (plural dones)
- do (talent innat)
Nom
don m. (plural dones, femení doña)
- (rar) senyor
- Tractament honorífic precedit al nom
«[Y] dime: don Luis Mejía ¿ha venido hoy?» (José Zorrilla, Don Juan Tenorio; 1844)- [I] digues-me: el senyor Luis Mejía ha vingut avui?
Vegeu també
- Per a més informació vegeu l'entrada al Diccionario de la lengua española (23a edició, Madrid: 2014) sobre don