metge brasiler From Wikipedia, the free encyclopedia
Vital Brazil Mineiro da Campanha (Campanha, 28 d'abril de 1865 — Rio de Janeiro, 8 de maig de 1950) va ser un important metge científic, immunòleg i investigador biomèdic brasiler, de renom internacional.[lower-alpha 1][lower-alpha 2][1]
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 22 abril 1865 ![]() Campanha (Brasil) ![]() |
Mort | 8 maig 1950 ![]() Rio de Janeiro (Brasil) ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Ésser humà ![]() |
Ocupació | biòleg, metge, immunòleg, herpetòleg ![]() |
Membre de | |
Família | |
Cònjuge | Dinah Carneiro Vianna de Oliveira ![]() |
Fills | Acácia Brazil de Mello ![]() |
Fill de Manuel de Santos Pereira Júnior i de Maria Carolina Pereira de Magalhães, es va casar en primeres núpcies amb la seva cosina en segon grau, Maria de la Conceição Filipina de Magalhães. Quan va quedar vidu, es va casar amb na Dinah Carneiro Vianna. Per la banda familiar materna - els Pereiras de Magalhães - Vital tenia consanguinitat amb el màrtir de la Inconfidência Minera, Joaquim José de Silva Xavier, Tiradentes, i era besnebot del professor i major Joaquim Leonel Pereira de Magalhães, avi de la seva primera dona. Vital va ser l'oncle del cèlebre empresari i mecenes de les arts Oscar Americano de Caldas Filho. Per part de pare, era cosí en primer grau del 9è President del Brasil (1914-1918), Venceslau Brás Pereira Gomes.[2][3]
Va passar part de la seva infància a Caldas, on van néixer els seus cinc germans més joves. Allà hi havia un pastor presbiterià i la família va convertir-se al protestantisme. El religiós hi va fundar una escola, on hi va estudiar Vital.[4]
Vital va estudiar Medicina a la Facultat de Medicina de Rio de Janeiro, enmig de grans dificultats financeres, graduant-se amb grans notes l'any 1891. De tornada a São Paulo, va practicar la medicina clínica en diverses ciutats de l'interior de l'Estat. En aquesta època, va presenciar la mort de diverses persones, principalment llauradors, víctimes de picades de serps.[5][6]
Com a metge sanitari, va participar de les brigades de combat a la febre groga i a la pesta bubònica en diverses ciutats de l'estat de São Paulo.[6] Coincidentment, algunes dècades més tard, el seu cosí - per la banda Pereira de Magalhães - el doctor Ademar Paoliello, va seguir el mateix camí.[7]
A més del seu treball com a metge, també va crear una de les primeres escoles del Brasil que alfabetitzaven nens de dia i adults de nit.[8] Va desenvolupar materials d'informació, especialment per a la població del camp, sobre com protegir-se de les cobres i altres animals verinosos. Va crear una caixa de fusta, barata i segura, perquè els pagesos poguessin capturar cobres i va signar convenis amb les companyies ferroviàries per a transportar-les, ja que eren essencials en la fabricació de sèrum.[9]
Convidat pel govern estatal, va ingressar, el 1897, a l'Institut Bacteriològic de l'Estat de São Paulo, dirigit per Adolfo Lutz. Va ser llavors quan va iniciar les seves recerques biològiques. Va treballar juntament amb Oswaldo Cruz i Emílio Ribas en el combat contra la pesta bubònica, tifus, verola i febre groga.[10][11]
Va rebre del govern de Rodrigues Alves la Hisenda Butantan, als marges del riu Pinheiros, a São Paulo, on posteriorment fundaria i instal·laria l'Institut Butantan. Va ser allí que va desenvolupar, amb escassos recursos, importants treballs de recerca i producció de medicaments. Els primers flascons de sèrum antipesta van començar a ser lliurats després de quatre mesos de treball.[12]
El 1903, després d'una intensa recerca va aconseguir enunciar científicament el sèrum antiofídic, desenvolupat a partir del Piroplasma vitalli, paràsit en la sang dels gossos. Després d'aquest esdeveniment, altres sèrums van ser produïts a l'Institut Butantan. També es van produir vacunes contra tifus, verola, tètanus, psitacosi, disenteria bacil·lar i BCG.[5][6] Les sulfamides i penicil·lines vindrien més tard. Les picades d'aranyes verinoses, escorpins i escolopendres van donar origen a nous sèrums. Va freqüentar durant un bon temps l'Institut Pasteur de París.[11] També va ser el fundador de l'Institut Vital Brazil, a Niterói.[6]
Vital es faria mundialment conegut pel descobriment de l'especificitat del sèrum antiofídic, contra picades d'aranya, del antitetànic i antidiftèric i del tractament per a picada d'escorpins.[13]
El seu descobriment sobre l'especificitat dels sèrums antiverins va establir un nou concepte en la immunologia, i el seu treball sobre la dosis dels sèrums antiofídics va generar tecnologia inèdita.[11] La creació de tals sèrums específics i l'antiofídic polivalent va oferir a la medicina, per primera vegada, un producte realment eficaç en el tractament de l'accident ofídic que, sense substitut, roman des de fa més d'un segle salvant centenars de vides.[14]
Consagrat en un congrés científic als EE.UU. el 1915, el seu treball immediatament va despertar l'interès d'Europa, on es trobava l'avantguarda de la recerca mèdica de l'època, i li va valer el reconeixement mundial.[15]
Vital Brazil va ser el creador de l'Institut Butantan, a São Paulo, instal·lat en una hisenda antiga i distant de la ciutat, comprada pel govern de l'estat de São Paulo perquè funcionés un laboratori per a la producció de vacunes. El document de compravenda de la hisenda té data del 24 de desembre de 1899 i l'activitat científica va iniciar-se formalment el 23 de febrer de 1901.[16][17]
A partir d'aquest començament precari i difícil, l'Institut va créixer ràpidament. Mesos després de la inauguració, l'entitat ja produïa sèrums antipesta i antiofídic, d'aquí va rebre el nom Instituto Serumtherapico do Estado de São Paulo. El 1925, va passar a dir-se Institut Butantan. A dia d'avui, continua sent un centre de referència i excel·lència, en diverses àrees científiques.[11]
L'Institut Butantan representa un marc en la ciència experimental brasilera, desenvolupant un significatiu nombre de recerques d'elevat valor científic, educant les poblacions rurals en l'adopció de tractaments eficaços i en la prevenció d'accidents ofídics, i creant aquella que va ser, possiblement, la primera escola d'alfabetització d'adults.[12]
Després de deixar la direcció de l'Institut Butantan, el 1919, Vital Brazil va marxar a Rio de Janeiro.[11] Malgrat ser convidat per Carlos Chagas per a treballar a Manguinhos (posteriorment reanomenada FioCruz), va preferir fundar un nou laboratori, ja que creia que el Brasil necessitava de més institucions científiques, on l'estudi i la recerca s'ocupessin de la solució dels seus greus problemes. El mes de juliol de 1919, va fundar a Niterói l'Institut Vital Brazil, amb el suport del llavors Governador de l'Estat de Rio de Janeiro, Dr. Raul de Morais Veiga.[18][19]
Les actuals instal·lacions, considerades una joia de l'arquitectura modernista, projectades i construïdes pel seu fill, Álvaro Vital Brazil, llavors amb 34 anys. Fou un important nom de l'arquitectura modernista brasilera, seguint l'estel de noms com Lúcio Costa i Oscar Niemeyer. El complex fou inaugurat el setembre de 1943, amb la presència del president de la República, Getúlio Vargas i ocupa una superfície de 10 ha, al barri de Vital Brazil de Niterói.[20]
La seva serietat, perseverança i dedicació van fer d'aquest Institut un important centre de recerques, únic per la seva organització en l'àmbit nacional i reconegut internacionalment com a establiment científic pels treballs de valor aquí realitzats.[21]
Del primer matrimoni, el 1892, amb Maria de la Conceição Philipina de Magalhães –la seva cosina en segon grau– va tenir 12 fills. Vidu el 1913, es va casar novament el 1920 amb Dinah Carneiro Vianna, amb qui va tenir nou fills més. Divuit fills van arribar a l'edat adulta, nou del primer i els nou de les segones noces, 6 homes i 3 dones de cadascun d'ells. Alguns dels seus fills van ser figures cèlebres:[2]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.