llengua de la família txibtxa From Wikipedia, the free encyclopedia
El muisca (en muisca muyskkubun) és una llengua de la família txibtxa, pròpia dels muisques, poble indígena colombià. Aquesta llengua fou parlada entre el segle v aC i el segle xviii, quan l'ús de llengües indígenes fou prohibit per reial cèdula de Carles III d'Espanya el 10 de maig de 1770.[1]
muysccubun | |
---|---|
Tipus | llengua ![]() |
Ús | |
Parlants | Extingida |
Autòcton de | Cundinamarca, Boyacá, Santander |
Classificació lingüística | |
Llengües lenmitxí (potser macrotxibtxa) | |
Característiques | |
Sistema d'escriptura | alfabet llatí ![]() |
Codis | |
ISO 639-2 | chb |
ISO 639-3 | chb ![]() |
Glottolog | chib1270 ![]() |
IETF | chb ![]() |
Tenim coneixements de la llengua per mitjà de vocabularis, gramàtiques i catecismes, ordenats segons una cèdula reial de 1580 i redactats el segle xvii per ensenyar el muisca als missioners i el catecisme als indígenes. D'aquests se'n conserven alguns manuscrits,[2] així com versions fragmentàries dels cronistes del segle xvi.
Es pot descriure com una llengua aglutinant i polisintètica. L'ordre de l'oració és Subjecte-Verb-Objecte. El genitiu s'indica suprimint la vocal final del nom. Els sufixos de cas gramatical són -c(a), n(a) i -s(a), i són marcadors d'objectiu, ubicació i curs respectivament.
Els pronoms personals:
El sistema verbal es caracteritza per la presència de marcadors del verb "ser" o "verb substantiu":
La resta de verbs estan agrupats en dos tipus de conjugació, segons si el temps present-pretèrit està marcat pels sufixos -squa o -suca. La conjugació inclou prefixos personals (ze-, um-, a-, chi-, mi-, asγ-). Una característica del sistema són els verbs de baixa especificació semàntica, com l'arrel verbal -b-ta-(-squa) que indica transitivitat, es posposa a les marques de cada verb transitiu per adquirir un significat concret (per exemple u-b-ta-squa = deixar anar); també l'arrel transitiva -b-ga(-squa). L'arrel verbal intransitiva -mi(-squa) entra en la composició dels verbs intransitius.[4]
D'acord amb els texts coneguts es pot presentar el següent quadre de fonemes del muisca:
Vocals
Consonants
labial | alveolar | postalveolar/retroflexa | velar | glotal | |
---|---|---|---|---|---|
oclusives sordes | p | t | k
<c, q, qu> |
'
<¿h?> | |
fricatives sonores | β
/b/ <b> |
ɣ
/g/ <g, ¿gu?> |
|||
nasals | m | n | η
<ng> |
||
fricatives sordes | f | s | ʃ ʂ
<x> <ch> |
||
africades sordes | ts, tʂ
/ts/ <z, ç> |
||||
vibrants | ɾ, r
<r> |
||||
aproximants | w
<gu> |
Són pocs els colombians que avui en dia tenen coneixements de muisca, després de la prohibició de la llengua el 1770. Tanmateix, en un esforç per revifar la llengua, a l'escola Jizcamox, el nom de la qual vol dir “guarint amb les mans”, de la població de Cota (Cundinamarca), es fan classes de muisca a aproximadament 150 estudiants decendents directes dels muisques.[1]
El Departament d'Antropologia i Lingüística de la Universitat Nacional de Colòmbia realitza des del 15 de juny de 2008 un projecte anomenat Muysc cubun,[5] entre els objectius del qual s'hi troben la trascripció de les fonts primàries de la llengua, la creació d'un diccionari virtual i la recol·lecció i registre de muisquismes.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.