compositor francès From Wikipedia, the free encyclopedia
Michaël Levinas (París, França, 18 d'abril de 1949) és un compositor i pianista francès. És reconegut internacionalment en els àmbits de la creació, composició i interpretació. Aquest doble perfil, d'intèrpret i compositor, és de gran particularitat dins de la vida musical internacional i francesa de mitjans del segle xx.
Biografia | |
---|---|
Naixement | 18 abril 1949 ![]() París ![]() |
Nacionalitat | Francesa |
Formació professional | Conservatori Nacional Superior de Musica de Paris |
Formació | Conservatoire de Paris ![]() |
Activitat | |
Ocupació | pianista, director i compositor |
Ocupador | Conservatoire de Paris ![]() |
Membre de | |
Gènere | música clàssica |
Moviment | Música clàssica ![]() |
Estil | Espectralisme |
Professors | Olivier Messiaen |
Influències | |
Instrument | piano |
Segell discogràfic | Universal Musique |
Company professional | Tistan Murail, Hugues Dufourt, Roger Tessier i Gérard Grisey |
Família | |
Cònjuge | Danielle Cohen-Levinas ![]() |
Pare | Emmanuel Levinas ![]() |
Premis
| |
Lloc web | michaellevinas.com ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Actualment és professor al Conservatori Nacional Superior de Música de París i és membre de l'Academia de Belles Arts de l’Institut de França.[1]
Levinas va estudiar piano, direcció d'orquestra i composició al Conservatori Nacional Superior de París. En aquesta institució, va conèixer als pianistes Vlado Perlemuter i Yvonne Lefebure els quals el van marcar en la seva carrera juntament amb Yvonne Loriod a qui li va ensenyar tots els seus treballs.
Va estudiar composició amb Olivier Messiaen. Aquest el va ajudar a desenvolupar el seu repertori de piano. Li va ensenyar el gran repertori del segle XX a més a més de música dels seus alumnes; Boulez i Stockhausen.
Olivier Messiaen el va animar a fer composició i ser pianista professional al mateix temps. Al finalitzar els seus estudis, Michaël Levinas va marxar de gira com a intèrpret de piano.
Al gener de l'any 1973, crea “Ensemble Itinéraire” amb els seus companys Messiaen, Tistan Murail, Hugues Dufourt, Roger Tessier i Gérard Grisey. L'Ensemble Itinéraire és un dels principals conjunts europeus dedicats a la interpretació de la música contemporània, coneguda especialment per les seves interpretacions d'obres musicals espectrals. Des de la seva creació, la Ensemble Itinéraire ha col·laborat amb molts compositors i ha creat centenars de peces.[2][3]
Levinas no es considera a si mateix com un “espectralista” però admet que comparteix tres conceptes molt importants amb l'Ensemble Itinéraire. Aquests elements són l'interès per l'espai, l'interès per l'electrònica i l'estil basat en la coherència dels harmònics; coherència harmònica.[4]
En les seves primeres obres, els micro-intervals i les formes modals són el que destaquen mentre que la espacialització queda de banda. Més endavant afegeix aquest aspecte juntament amb un escenari.[5]
Dins l'escena musical contemporània, Michaël Levinas té una innegable connexió amb el text, el teatre i l'escena en si. Aquest apropament amb el text, la literatura i la poesia és central a la relació intensa que Levinas va mantenir durant tota la seva vida amb el seu pare –el filòsof Emmanuel Levinas– amb qui va compartir la passió per les llengües, el pensament, el risc, la interpretació i l'escriptura.
Levinas és molt conegut com a compositor d'òperes i han estat representades a importants teatres europeus. Va escriure tres grans obres líriques: Ir-gol (1996) –adaptada de la novel·la de Gogol–, Les Nègres (2003) –adaptada del text de Jean Genet– i La Métamorphose (2010) –una adaptació de la història de Kafka.
L'any 2015, Levinas va crear una adaptació de El Petit Príncep de Antoine de Saint-Exupéry.[3]
Michaël Levinas destaca en el seu repertori alemany clàssic i romàntic però també va gravar CD's amb música francesa i el repertori contemporani com Debussy, Messiaen, Ligeti, Boulez…
Tota la seva discografia està en Universal Musique on van alçar la seva carrera de pianista i compositor amb la producció d'un disc de presentació titulat “Doble Cara” (2011) on s'hi incloïen extractes de la seva discografia.
• Arsis et Thésis, pour flûte basse sonorisée, 1971, Éd. Henry Lemoine, 7 min.
• Clov et Hamm, pour trombone, tuba, percussions et bande magnétique, 1973, Éd. Henry Lemoine, 8 min.
• Appels, pour 11 instrumentistes, 1974, Éd. Henry Lemoine, 9 min.
• Ouverture pour une fête étrange, pour deux orchestres et dispositif électroacoustique, 1979, Éd. Henry Lemoine, 16 min.
• Concerto pour piano espace no 2, 1980, Éd. Henry Lemoine, 12 min.
• Les rires de Gilles, pour cinq instrumentistes et bande magnétique, 1981, Éd. Henry Lemoine, 8 min.
• La conférence des oiseaux, spectacle musical d'après un conte persan de Attar, 1985, Éd. Henry Lemoine, 55 min.
• La cloche fêlée, pour orchestre et dispositif électroacoustique, 1988, Éd. Henry Lemoine, 12 min.
• Voûtes, pour 6 percussionnistes, 1988, Éd. Henry Lemoine, 11 min.
• Préfixes, pour 17 instrumentistes et dispositif électroacoustique, 1991, Éd. Henry Lemoine, 15 min.
• Rebonds, pour sextuor et dispositif électroacoustique, 1993, Éd. Henry Lemoine, 15 min.
• Go-gol, opéra en deux actes sur un livret de Frédéric Tristan d'après des nouvelles de Gogol, 1996, Éd. Henry Lemoine, 120 min.
• Les nègres, opéra en 3 actes sur les textes de Jean Genet, 2003, 108 min.
• La Métamorphose, opéra d'après la nouvelle de Kafka, création le 7 mars 2011 à Lille.
• Froissements d'ailes, pour flûte traversière, composé en 1975. Cette scène décrit un oiseau enfermé dans une pièce.
• Par-delà, pour grand orchestre 1994 Éd. Henry Lemoine
• Évanoui, pour grand orchestre 2009 Éd; Henry Lemoine
• L'amphithéâtre, pour grand orchestre 2013 Éd. Henry Lemoine
• Le Petit Prince, opéra créé en novembre 2014 à Lausanne
« Carnaval op.9, Études symphoniques op.13 & Papillons op.2 de Robert Schumann », 2010, chez Saphir Productions
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.