From Wikipedia, the free encyclopedia
Eduardo Chao Fernández (Ribadavia, 6 de novembre de 1822 - Madrid, 21 de desembre de 1887), geòleg, naturalista, periodista, historiador i polític espanyol del Partit Demòcrata.
![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 6 novembre 1822 ![]() Ribadavia (Ourense) ![]() |
Mort | 21 desembre 1887 ![]() Madrid ![]() |
Sepultura | Cementiri Civil de Madrid 40° 25′ 17″ N, 3° 38′ 08″ O ![]() |
![]() | |
18 juliol 1873 – 6 setembre 1873 ← Manuel Becerra Bermúdez – Eduardo Benot Rodríguez → | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Dades personals | |
Nacionalitat | Gallec |
Formació | Universitat de Santiago de Compostel·la ![]() |
Activitat | |
Lloc de treball | Madrid ![]() |
Ocupació | Polític i escriptor. |
Partit | Partit Democràtic ![]() |
Família | |
Pare | José María Chao Rodríguez ![]() |
Germans | Alejandro Chao ![]() |
Era fill de Francisca Fernández i del farmacèutic i científic liberal José María Chao Rodríguez, soci de la Societat Econòmica d'Amics del País de Santiago de Compostel·la (1834) i catedràtic de Farmàcia Experimental a la seva Universitat des de 1840, perseguit sense treva des de la caiguda del sistema liberal en 1823 pel general absolutista Nazario Egia i pres fins a l'any 1829, en què va ser alliberat amb certes condicions.
Va estudiar les seves primeres lletres i la secundària a Vigo, i després en la Universitat de Santiago de Compostel·la; va marxar a Madrid a estudiar Ciències Naturals i va treballar, igual que el seu pare, com a professor de Farmàcia. Allí va col·laborar en la premsa demòcrata: El Argos, El Espectador (1847), El Guindilla (1848), El Huracán (1848), y más tarde en El Murciélago (1853), El Látigo (1854), El Eco de las Barricadas (1854), El Crédito (1858), etcètera. Va ser sotmès a vigilància per la seva participació en els conats revolucionaris de 1848. També va intervenir activament en la Revolució de 1854 i va acceptar un lloc d'oficial en el Ministeri de Governació, però va dimitir en veure frustrats els propòsits de la revolució. Va ser diputat per la seva província en les corts que no van arribar a aprovar una nova constitució. Va escriure en els periòdics madrilenys Revista Químico-Farmacéutica (1850-1851) i La Discusión (1856) i dirigí El Crédito (1858-1865) i El Correo de España (1862), dedicat especialment a les qüestions d'Ultramar. Va dirigir, així mateix, els dos volums del Diccionario enciclopédico de la lengua española (Madrid: Gaspar y Roig, 1853 y 1855) y Los tres reinos de la naturaleza, una gegantesca enciclopèdia de ciències naturals en nou volums (1853-1858). Va triomfar la Revolució de 1868 i ho van nomenar membre de la Junta directiva de Telègrafs i després el seu director general, però va tornar a renunciar al seu lloc en veure al seu partit encara molt lluny del poder. Va tornar a ser diputat per Orense en 1869 i, proclamada la República en 1873, va ser ministre de Foment al Govern republicà presidit per Nicolás Salmerón (1873) i va redactar al costat d'ell un Projecte de bases de la constitució republicà-federal d'Espanya (1873). La seva breu labor en el ministeri va ser no obstant això intensa, perquè va crear la comissió del Mapa Geològic de la península Ibèrica dirigida pel general Ibáñez de Ibero i la Junta del Canal Imperial d'Aragó, va organitzar les Juntes de Ports, va procurar descentralitzar els serveis d'obres públiques i va dictar diverses disposicions sobre carreteres i inspecció de ferrocarrils. Va impulsar un Pla General d'Instrucció Pública elaborat per Juan Uña, director general d'aquesta matèria, sota la inspiració de les idees del krausista Francisco Giner de los Ríos. Fundà la Biblioteca Ilustrada Gaspar y Roig i la Biblioteca del Hombre libre, de la seva propiedad.
Com a historiador es proposà continuar fins a 1849 amb la secció "Historia contemporánea" la Historia general de España (1601) del jesuïta manxec Juan de Mariana, ja anteriorment continuada per José Manuel Miñana, el Comte de Toreno i Antonio Cánovas del Castillo (1848). Incloïa en aquest treball històric, entre altres crítiques al monarquisme, la seva tendència al centralisme, que va fer imposar a Madrid la capital de l'Estat i la seva abolició de la foralitat. Quan va morir estava designat per dirigir el periòdic La Justicia.[1]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.