Els corinebacteris (Corynebacterium) són un gènere de bacteris, bacils grampositius, immòbils, anaerobis facultatius, pertanyents al filum Actinobacteria. Tenen una mida aproximada de 2-6 μm de longitud i no formen espores. Són un dels gèneres més nombrosos d'actinobacteris, amb més de 50 espècies. La majoria d'elles no causen malalties i formen part de la microbiota sapròfita de la pell humana.[1]
Corynebacterium ![]() | |
---|---|
![]() Corynebacterium glutamicum | |
Dades | |
Hàbitat | saliva humana ![]() |
Tinció de Gram | Grampositiu ![]() |
Taxonomia | |
Regne | Bacillati |
Fílum | Actinomycetota |
Classe | Actinomycetes |
Ordre | Mycobacteriales |
Família | Corynebacteriaceae |
Gènere | Corynebacterium ![]() |
Tipus taxonòmic | Corynebacterium diphtheriae ![]() |
Espècies | |
|
Taxonomia
El gènere Corynebacterium va ser creat per Lehmann i Neumann (1896) per ubicar taxonòmicament els bacils de la diftèria i després van afegir-hi alguns altres bacteris semblants.[3] El gènere va ser definit tot basant-se en característiques morfològiques i bioquímiques.[3] La denominació Corynebacterium prové del grec corönë (bastó nuós) i bacterion (bastonet). A partir d'estudis amb RNAr 16S els corinebacteris s'han agrupat en la subdivisió d'eubacteris grampositius d'alt contingut en G:C, en estreta relació filogenètica amb Arthrobacter, Mycobacterium, Nocardia i, fins i tot, amb Streptomyces.[4]
Característiques
Les característiques més rellevants del gènere Corynebacterium van ser descrites per Collins i Cummins el 1986.[5] Són bacils grampositius, catalasapositius, no esporulats, sense motilitat, de forma recta o lleugerament corbada.[6] Són aerobis o anaerobis facultatius, quimioorganòtrofs, amb un contingut en G:C genòmic entre 51-65 per cent; tenen una mida d'entre 2-6 micròmetres de longitud i 0,5 micròmetres de diàmetre, sovint amb la típica forma de V (també s'anomena «forma de lletres xineses»), tot i que també apareixen formes el·lipsoidals. El pleomorfisme del seu cicle vital s'observa en formes bacil·lars de longituds diverses i freqüents engruiximents en els extrems, que estan influïts d'una manera molt marcada per les condicions del cultiu.[7]
Paret cel·lular
La paret cel·lular és molt característica, ja que presenta un predomini d'àcid mesodiaminopimèlic en el tetrapèptid de la mureïna.[6][1] També hi ha un alta concentració d'arabinosa-galactà, un heteropolisacàrid essencial, així com àcids corinemicòlics (àcids micòlics de 22 a 36 àtoms de carboni); estan units entre si per enllaços disacàrids específics denominats des del punt de vista bioquímic, L-Rhap-(1 → 4) - D-GlcNAc-fosfat. Això forma un complex comú en els corinebacteris, el micolil-AG-peptidoglicà (mAGP).[8]
Cultiu
Pel que fa als requeriments nutricionals, totes les espècies de Corynebacterium necessiten biotina per al seu creixement i algunes soques requereixen, a més a més, tiamina i àcid p-aminobenzoic (PABA).[5] Algunes espècies de Corynebacterium tenen genomes seqüencials que varien de 2,5 a 3 Mbp (milions de parells de bases). El bacteri creix en un brou simple, en medi de Loeffler, en agar sang i en tel·lurit potàssic (AST), formant petites colònies grisenques d'aspecte granulós, translúcides, amb centres opacs, convexes i amb vores contínues.[6] El color tendeix a ser blanc groguenc en els medis de cultiu de Loeffler. En AST, l'organisme pot formar colònies grises amb centres negres i vores dentades que donen l'aparença de flors (C. gravis). D'altres tenen vores contínues (C. mitis), mentre que encara d'altres tenen una morfologia amb unes vores entre contínues i dentades (C. intermedium).
Hàbitat
Els corinebacteris estan àmpliament distribuïts a la naturalesa, ja que es troben tant en el sòl i l'aigua, com en productes alimentaris, en la mucosa i també en la pell dels humans i d'altres animals.[6][1] Les espècies Corynebacterium bovis, C. mutissium, C. xerosi i C. hoffmani habiten a la pell de tots els éssers humans, especialment a la zona axil·lar. Quan detecten la suor, es multipliquen, donant lloc a la característica olor de les aixelles. Algunes espècies són conegudes pels seus efectes patògens en humans i altres animals. L'espècie patògena de corinebacteri més coneguda és C. diphtheriae, que adquireix la capacitat de produir la toxina diftèrica quan és lisogenitzada pel bacteriòfag beta, i inicialment, és a dir, abans de l'acció transformadora del fag, no és ni lisogènica ni toxinogènica.[9] Altres espècies patògenes per a l'espècie humana són: C. amicolatum, C. striatum, C. jeikeium, C. urealyticum i C. xerosi (Oteo et al, 2001; Lagrou i et al, 1998; Boc i Martone, 1995);[10][11] totes aquestes espècies són patògenes d'especial rellevància en pacients immunodeprimits. Entre les espècies patògenes d'altres animals destaquen C. bovis i C. renale.[12]
Patogènesi
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1b/A_diphtheria_skin_lesion_on_the_leg._PHIL_1941_lores.jpg/640px-A_diphtheria_skin_lesion_on_the_leg._PHIL_1941_lores.jpg)
Algunes de les espècies no difteroides de Corynebacterium són patògenes en determinades espècies animals, i algunes d'elles també ho són per a l'espècie humana. Algunes espècies ataquen hostes saludables, mentre que altres ataquen hostes immunocompromesos. Alguns dels seus efectes són: limfadenitis granulomatosa, pneumonitis, faringitis, infeccions de la pell i endocarditis. L'endocarditis causada per les espècies de Corynebacterium s'observa amb una especial freqüència en pacients amb dispositius intravasculars.[13]
En humans, les infeccions per difteroides causen diftèria, una malaltia aguda, contagiosa productora d'una pseudomembrana composta per cèl·lules epitelials mortes, leucòcits, glòbuls vermells i fibrina, que es forma al voltant de les amígdales i la faringe.[14] És una malaltia poc comuna i sol afectar persones no vacunades, especialment la mainada en edat escolar, sobretot en països en desenvolupament,[15] ancians, neutropènics o pacients immunodeficients, i aquells amb dispositius prostètics com ara pròtesi valvular cardíaca, shunts o catèters. A vegades pot infectar ferides, la vulva, la conjuntiva i l'orella mitjana; també produir infeccions nosocomials dins hospitals.[16]
Els bacteris virulents i toxicogènics són lisogènics i produeixen una exotoxina formada per dues cadenes de polipèptids, produïda per acció transformadora d'un gen del pròfag β.[9]
Ús industrial
Les espècies no patògenes de corinebacteris són utilitzades en processos industrials de gran rellevància, com la producció d'aminoàcids,[17][18] la producció de nucleòtids i altres factors nutricionals (Martín, 1989), bioconversió d'esteroides,[19] la degradació d'hidrocarburs,[20] la maduració de formatges,[21] la producció d'enzims (Khurana i col., 2000) i altres processos amb interès des del punt de vista aplicat. Algunes espècies són productores de metabòlits semblants als antibiòtics: bacteriocines del tipus corinecines-linocines,[22][23][16] agents antitumorals,[24] etc. Una de les espècies més estudiades és C. glutamicum; el terme glutamicus fa referència a la seva capacitat de produir àcid glutàmic en condicions aeròbiques,[25] usat en la indústria alimentària com a glutamat monosòdic en la producció de salsa de soja o de iogurt.
Referències
Bibliografia
Enllaços externs
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.