pedania de València From Wikipedia, the free encyclopedia
El Castellar-l'Oliveral és una pedania de la ciutat de València, situada al sud d'aquesta. Pertany a la comarca de València i és part del seu terme municipal. Té 6.798 habitants.[1] Té una alcaldia de barri, depenent de l'Ajuntament de València. Limita al nord amb València capital, al sud amb el Parc Natural de l'Albufera, a l'est amb Pinedo i a l'oest amb Alfafar i Sedaví. A l'est del barri s'estén una ampla zona d'horta, mentre a l'oest topa amb la pista de Silla. Davant del barri, però ja al nord del riu Túria, es troba Mercavalència.
Localització | |||||
---|---|---|---|---|---|
| |||||
Estat | Espanya | ||||
Comunitat autònoma | País Valencià | ||||
Província | Província de València | ||||
Comarca | Comarca de València | ||||
Municipi | València | ||||
Districtes | Pobles del Sud ![]() | ||||
Població humana | |||||
Població | 6.798 (2022) ![]() | ||||
Geografia | |||||
Limita amb | |||||
Identificador descriptiu | |||||
Codi postal | 46026 ![]() | ||||
El nom procedix de la unió de dos barris diferents, Castellar i l'Oliverar; els dos es partixen per la Carretera del Pi. Històricament, la seua població s'ha dedicat a l'agricultura, ja que la població està rodejada d'horta i està molt a prop dels camps d'arròs de l'Albufera.
El barri inclou els nuclis dels Tamarits, el Tremolar, el Poblet, les Cases de Panolla i les Cases de Barquer.
El actual topònim, Castellar-Oliveral, procedix de la unió de dos barris diferents: Castellar (al nord de la Carrera del Pi) i Oliverar (al sud). Antigament es va creure que Castellar es denominava així per haver aparegut arran d'una Alqueria propietat de Luis Castellá de Vilanova en el segle xvii. Hi ha constància, en tot cas, que aquella alqueria es trobava al terme de Burjassot. Es creu que el nom de Castellar té el seu orige a l'alqueria andalusí de Castelló de l'Albufera, que apareix al Llibre del Repartiment de Jaume I segons unes donacions fetes a març de 1238.[2] L'Oliverar, per la seua banda, té el seu origen en les oliveres plantades en l'elevació on va aparéixer el poble més avant.[2]
El nucli de Castellar va tindre origen possiblement en l'alqueria andalusina anomenada Castelló de l'Albufera i que Jaume I va donar entre el 28 i 29 de març a 72 pobladors, dividint-la en tres seccions segons l'amarra de tres vaixells: Vaixell de Na Palafrugell, Vaixell de Petrixol i Vaixell d'En Cap de Ferre. No obstant això, els pobladors no van acudir en el termini previst, i el 20 de maig del mateix any el rei la va oferir a Raimon Gaucelm «[...] tota íntegra, amb la jurisdicció i domini reals, excepte molins i forns». Com que tampoc va aparéixer, Jaume I, que semblava interessat en repoblar estes terres, va oferir-la de nou el 6 de maig de 1240 a «Martí Pereç d'Asqueta, Sanç de Poreyla, Jordá de Tudela, Joan Martíneçen de Navalles, Enyego Eiximén i a tots els navarresos que pogueren poblar-ho [...]». Tampoc esta donació es va adjudicar i finalment, l'1 de setembre de 1240, es va donar «a Guillem Gerrel, Raboaut Oltorasch, Bernat Vives, Ferran Robert, Bernat Mercer, Berenguer Mascó, Doménec d'Aïnsa, Ramon i Guillem Serrador, Bertran i Pere Dauder i Cresques de Bellcaire, el castell o la vila de Castelló de l'Albufera, íntegra, amb tot»
Fins a finals del segle xviii la població va ser dispersa, principalment composta de barraques, alqueries i cases de llauradors. Aleshores, al voltant d'una xicoteta ermita va sorgir el nucli de l'actual Castellar. Ja a principis del segle xix, va passar a dependre de Russafa i augmentar notablement la seua població. En 1869 ja comptava amb nombroses botigues i l'església, que es va començar a construir a 1862, estava acabada. Al sud del poble, en una elevació plantada d'oliveres, va aparéixer un nucli de població que va rebre el nom d'Oliverar. A partir de 1960 la pedania va créixer ràpidament amb illes d'edificis compactes. Ambdós nuclis es van fusionar, si bé encara hi ha zones no consolidades.
Castellar-l'Oliveral gaudeix de bones connexions. Al nord, la V-30 o autovia de circumval·lació l'enllaça amb la pista de Silla, l'autopista del Saler i la resta de les eixides i entrades a la ciutat. L'estació de tren més propera és la de la Font de Sant Lluís. Queda connectada amb Pinedo a través d'una carretera secundària.
El barri és servit per la línia 14 de l'EMT de València.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.