From Wikipedia, the free encyclopedia
Un alfòndec (de l'àrab الفندق, al-funduq, ‘hostal’) era l'edifici físic on tenia la seu la cadascun dels consolats de catalans a les diverses ciutats de la Mediterrània on la Corona d'Aragó hi establia un cònsol durant la baixa edat mitjana.[1] Tenia la condició de zona extraterritorial i, per tant, a dins no hi eren vigents les lleis pròpies del país.[1] El cònsol era el màxim responsable de l'alfòndec, però era assistit en la pràctica per l'alfondeguer.[1]
Consistia en un edifici, o un complex d'edificis al voltant d'un pati central i separats del carrer per un mur.[2] Els comerciants catalans, valencians, balears i aragonesos podien pernoctar-hi, menjar i guardar les seves mercaderies al magatzem. A més a més, també acostumava a tenir banys, forns de pa, una taverna, botigues i una petita capella.[1] En les principals destinacions catalanes, l'alfòndec podia arribar a assolir les dimensions d'un barri. Aquests establiments generaven bons ingressos, ja que els comerciants havien de pagar els drets d'emmagatzematge, una taxa sobre les mercaderies, els drets de l'aplicació de justícia i altres impostos.[1]
Al segle xiii, era normal que el rei catalanoaragonès arrendés els alfòndecs i l'arrendador exercís de cònsol en aquella ciutat. Posteriorment, Pere el Gran va regular la situació i tots els cònsols passaren a ser de nomenament reial i havien de donar-li els dos terços de tots els ingressos del consolat.[1][3]
L'establiment dels consolats mercantils catalans s'originà a partir de la necessitat de comerciar en ports estrangers. El terme consolat faria referència a la institució pròpiament dita. L'alfòndec o llotja indicava els magatzems, edificis i hostals. En diversos documents els termes consolat i alfòndec es confonen sense cap problema.
A partir dels primers contactes comercials en una regió poc coneguda, contactes més o menys aleatoris, i si l'exploració demostrava que hi havia possibilitats d'un comerç estable, era convenient i necessari instituir un consolat.
El funcionament estable d'un consolat de catalans implicava unes condicions genèriques: un tractat entre les dues parts (autoritats locals i catalanes), unes instal·lacions (alfòndec o llotja, hostal...), un responsable (cònsol oficial designat o escollit; o responsable equivalent) i unes lleis que calia respectar (Llibre del Consolat de Mar, lleis locals i normes del tractat específic).
Els usuaris del consolat, residents o transeünts, pagaven unes taxes (al cònsol) establertes en cada cas. Per drets d'ancoratge o de càrrega transportada.
Un bon funcionament de la colònia mercant exigia solucionar els subministraments de queviures (per als residents habituals i transeünts) i materials de recanvi per als vaixells que hi recalaven (fusta, veles, cordam...).
A més d'una exposició genèrica, el funcionament d'un alfòndec es veu millor analitzant alguns casos particulars.
« | Ad fonticum etiam Januensium venimus et valde pretiosam et magnam capellam ibi invenimus, in qua Deum laudavimus. Post illa in domum et fonticum Cataloniorum, ubi nostrum erat hospitium, ingressi etiam capellam visitavimus, et finem processioni illi fecimus et ad prandium sumendum accessimus...Convertimus ergo nos primo ad considerandum merces et dispositionem fontici nostri Cataloniorum, sed illo tempore nec merces nec mercatores ibi erant, nisi pauci. Est tamen fonticus curia grandis, cum multis habitaculis per circuitum, sicut monasterium. | » |
— Fratris Felicis Fabri Evagatorium in Terræ Sanctæ, Arabiæ et Egypti . |
La denominació catalana antiga era Barut o Baruth.[18]
La denominació antiga en català era Domàs.[22]
« | Primerament, que lo consol de Domas sia elegit de III en III anys, qui li comenten
a comptar del jorn que sera junt en Barut[h] o a Domas, e sera en possessió de son consolat contínuament següents. Es empero entes, que si lo consol, qual que sia, sera hom de be e tal que los mercaders qui navegaran se'n loen, e-l vullen; en aquest cas e no en altre, li puxa esser refermat lo consolat de altres tres anys següents. |
» |
— Capítols del Consolat de Damasc. 1386. Memorias históricas de Barcelona. Antoni de Capmany. Pàgina 337 |
El consolat de catalans de Modona o Modó tenia cònsol el 1407.
« | Da man sinistra vi è la Loggia della nazione catalana. Questa è una grandissima stanza, serrata con quattro gran grade di ferro, che serrano quattro archi voltati sopra colonne di marmo ed eminenti. Vì si ascende per quattro scalini, d'onde si signoreggia la Loggia dei Genovesi. È coperta, e vi è dentro un cortile con sedile ed alberi di naranzi, ed una fonte di marmo. Quivi tengono i signori Catalani molte sedie, per sedere essi ed altri negozianti, con decoro di detta nazione. | » |
— STORIA DEI BANCHI DELLA SICILIA. VITO CUSUMANO. Roma 1887.[34] |