emir de Saraqusta From Wikipedia, the free encyclopedia
Abu-Jàfar Àhmad ibn Yússuf ibn Hud al-Mustaín bi-L·lah (àrab: أبو جعفر أحمد بن يوسف بن هود المستعين بالله, Abū Jaʿfar Aḥmad ibn Yūsuf ibn Hūd al-Mustaʿīn bi-Llāh), més conegut com a Àhmad (II) ibn Yússuf al-Mustaín (II), Àhmad II o al-Mustaín (II), fou emir de Saraqusta del 1085 a 1110. Membre de la dinastia dels Banu Hud, va succeir el seu pare Yússuf ibn Àhmad al-Mútaman. Va portar el làqab de Sayf-ad-Dawla.
Biografia | |
---|---|
Naixement | valor desconegut ![]() Saragossa (Espanya) ![]() |
Mort | 24 gener 1110 (Gregorià) ![]() Valtierra (Navarra) ![]() |
8è Emir de Saraqusta Emirat de Saraqusta | |
1085 – gener 1110 ← Yússuf ibn Àhmad al-Mútaman – Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla → ![]() | |
Activitat | |
Ocupació | militar ![]() |
Carrera militar | |
Rang militar | emir ![]() |
Conflicte | Batalla de Valtierra ![]() |
Família | |
Família | Banu Hud ![]() |
Fills | Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla ![]() |
Pare | Yússuf ibn Àhmad al-Mútaman ![]() |
El 1085 els aragonesos van assetjar Wasqa (Osca), on va morir Sanç I d'Aragó i Pamplona, i la primavera de 1086, Alfons VI de Lleó va posar setge a Saragossa i davant aquesta circumstància, els reis de les taifes van demanar ajuda als almoràvits i l'emir Yússuf ibn Taixfín desembarca a al-Yazira al-Jadrā en auxili dels febles reis musulmans el 30 de juliol[1] i l'arribada de l'exèrcit de l'emir almoràvit Yússuf ibn Taixfín el va obligar a retirar-se Yússuf va deixar el regne als Banu Hud per fer-lo servir de tampó entre ell i els regnes cristians. Sanç I d'Aragó i Pamplona va morir a Wasqa, que continuava assetjada el 1094, però els aragonesos finalment van derrotar a Ahmed II a la batalla de les planes d'Alcoraz el novembre de 1096, prenent la ciutat.
Va morir en combat a la batalla de Valtierra contra les tropes d'Alfons el Bataller el 24 de gener de 1110. El va succeir el seu fill Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla.
Precedit per: Yússuf ibn Àhmad al-Mútaman |
Emir de Saraqusta 1085-1110 |
Succeït per: Abd-al-Màlik ibn Àhmad Imad-ad-Dawla |