cursa sprint From Wikipedia, the free encyclopedia
Els 100 metres llisos constitueixen la competició reina de l'atletisme de velocitat. És la cursa més curta que es disputa a les competicions a l'aire lliure i forma part del programa olímpic des de la primera edició d'Atenes 1896. Tot i que es disputen proves més curtes a l'atletisme, com ara els 60 metres llisos, els campions del món i olímpic són considerats l'home i la dona més ràpids del planeta.
![]() | |
Esport | atletisme ![]() |
---|---|
Tipus | cursa de velocitat ![]() |
Distància | 100 m ![]() |
Els 100 metres llisos consisteixen en un esprint que els atletes professionals realitzen en un temps al voltant dels 10 segons, emprant unes 45 passes. La velocitat mitjana és d'entre 36 i 37 km/h. La velocitat màxima és de 42 – 44 km/h, on s'arriba a la darrera meitat de la cursa, principalment entre els 60 i els 80 metres.
La prova es desenvolupa a la recta final de les pistes d'atletisme. Per realitzar-los els atletes utilitzen un conjunt de roba (samarreta i pantalons o malles) i unes botes de claus d'atletisme, que per iniciar la cursa se situen en uns estreps. Malgrat això, és reglamentari participar en la major part de competicions internacionals amb conjunts de roba més complets. Alguns atletes, principalment dones, ho han utilitzat tant per motius culturals com per a trobar un major dinamisme.
La prova dels 100 metres llisos masculins va formar part del programa de la primera edició dels Jocs Olímpics de l'era moderna que es van celebrar a la ciutat d'Atenes el 1896 (la prova femenina no debutaria en uns Jocs fins a l'edició de 1928 celebrada a Amsterdam). En aquella ocasió es va córrer sobre una pista de cendra i carbó. La posició de sortida era lliure i cada atleta adoptava la que més creia que l'afavoria, resultant vencedor el nord-americà Thomas Burke el, únic atleta de la prova que va sortir amb les mans recolzades sobre la pista i fent uns forats a terra per tenir un millor suport de sortida.
El 1912, amb la fundació de l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF), es reconeix la primera marca mundial de la prova en la persona de Donald Lippincott que, amb un temps de 10,6 s, va recórrer la distància a la pista olímpica d'Estocolm.
El 1928 els nord-americans George Breshnahan i William Tuttle inventen els tacs de sortida, millorant així el punt de suport a la sortida i optimitzant l'impuls que, fins aleshores, s'obtenia practicant sobre la pista de cendra uns petits forats en els quals s'introduïen els peus, pràctica que havia introduït, el 1887, Charles Sherill. No obstant això, els tacs de sortida no van ser reconeguts per la IAAF fins a 1937.
El 1938 la IAAF va establir que per considerar vàlida qualsevol marca de la distància, el vent favorable durant la realització de la prova havia de ser inferior als 2,0 m/s.
El 20 de juny de 1968, a Sacramento, durant la celebració de les proves de selecció de l'equip nord-americà que hauria de competir en els Jocs Olímpics de Mèxic, els nord-americans Jim Hines, Ronnie Ray Smith i Charles Greene aconseguiren córrer per primera vegada la distància per sota dels 10 segons, fixant la marca mundial en 9,9 s.
L'1 de gener de 1977 la IAAF decideix abandonar el cronometratge manual que havia vingut coexistint amb l'electrònic des de 1932, establint que tot registre oficial havia de realitzar electrònicament per tenir validesa oficial.
Al començament de la prova, alguns atletes utilitzen trucs psicològics, com tractar de ser els últims en posicionar-se en els tacs de sortida. Una intimidació més directament és considerada antiesportiva. El jutge àrbitre mantindrà als corredors en posició de sortida per un temps impredictible de al voltant de dos segons, passats els quals farà el tret de sortida.
El temps transcorregut entre el tret i la primera puntada contra els tacs de sortida és mesurat electrònicament a través de sensors instal·lats a la pistola i en els tacs.
Qualsevol temps inferior a 0,1 segons és considerat com una sortida nul·la (es denomina "caçar la sortida"). Aquesta mesura es va considerar després d'estudiar el temps que tarda el so del tret a propagar per l'aire, el que tarda a arribar a les orelles dels competidors i el temps de reacció humana davant el so, el temps transcorregut en sentir el tret i sortir del tac de partida.
Durant molts anys, els corredors eren desqualificats si eren responsables de dues sortides en fals. En aquestes condicions, la regla propiciava que la sortida es repetís un nombre indeterminat de vegades, la qual cosa donava com a resultat que els atletes perdessin concentració. La regla actual diu que qualsevol atleta responsable d'una sortida en fals és desqualificat immediatament.
Les condicions climàtiques són crucials per a l'execució d'aquesta prova. Un vent de cua és molt beneficiós per als competidors, mentre que un vent de cap anirà en detriment d'aquests. Per aquesta raó, el màxim vent de cua permès perquè la marca es consideri legal és de 2,0 m / s. La resistència a l'aire també afecta de manera important a la prova. Per això, els velocistes realitzen millors temps quan van a altures elevades, on la resistència a l'aire és menor.
Àrea | Homes | Dones | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Temps (s) | Vent (m/s) | Atleta | País | Temps (s) | Vent (m/s) | Atleta | País | |
Àfrica | 9,77 | +1.2 | Ferdinand Omanyala | ![]() | 10,72 | +1.4 | Marie-Josée Ta Lou | ![]() |
Amèrica del Nord, Central i el Carib | 9,58 WR | +0.9 | Usain Bolt | ![]() | 10,49 WR | 0.0 | Florence Griffith-Joyner | ![]() |
Amèrica del Sud | 9,89 | +0.8 | Issamade Asinga | ![]() | 10,91 | −0.2 | Rosângela Santos | ![]() |
Àsia | 9,83 | +0.9 | Su Bingtian | ![]() |
10,79 | 0.0 | Li Xuemei | ![]() |
Europa | 9,80 | +0.1 | Marcell Jacobs | ![]() |
10,73 | +2.0 | Christine Arron | ![]() |
Oceania | 9,93 | +1.8 | Patrick Johnson | ![]() | 10,96 | +2.0 | Zoe Hobbs | ![]() |
Ranking | Marca | Vent (m/s) | Atleta | País | Data | Lloc | Ref. |
---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | 9,58 | +0.9 | Usain Bolt | ![]() | 16 d'agost de 2009 | Berlín | [4] |
2 | 9,69 | +2.0 | Tyson Gay | ![]() | 20 de setembre de 2009 | Xanghai | [5] |
−0.1 | Yohan Blake | ![]() | 23 d'agost de 2012 | Lausana | [6] | ||
4 | 9,72 | +0.2 | Asafa Powell | ![]() | 2 de setembre de 2008 | Lausana | [7] |
5 | 9,74 | +0.9 | Justin Gatlin | ![]() | 15 de maig de 2015 | Doha | [8] |
6 | 9,76 | +0.6 | Christian Coleman | ![]() |
28 de setembre de 2019 | Doha | [9] |
+1.2 | Trayvon Bromell | ![]() |
18 de setembre de 2021 | Nairobi | [10] | ||
+1.4 | Fred Kerley | ![]() |
24 de juny 2022 | Oregon | [11] | ||
9 | 9,77 | +1.2 | Ferdinand Omanyala | ![]() |
18 setembre 2021 | Nairobi | [12] |
+0.9 | Kishane Thompson | ![]() |
28 juny 2024 | Kingston | [13] |
Ranking | Marca | Vent (m/s) | Atleta | País | Data | Lloc | Ref |
---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | 10,49 | 0.0 | Florence Griffith-Joyner | ![]() | 16 de juliol de 1988 | Indianapolis | |
2 | 10,54 | +0.9 | Elaine Thompson | ![]() |
21 agost 2021 | Oregon | [15] |
3 | 10,60 | +1.7 | Shelly-Ann Fraser-Pryce | ![]() |
26 agost 2021 | Lausana | [16] |
4 | 10,64 | +1.2 | Carmelita Jeter | ![]() | 20 de setembre de 2009 | Xanghai | |
5 | 10,65 | +1.1 | Marion Jones | ![]() | 12 de setembre de 1998 | Johannesburg | |
+1.0 | Shericka Jackson | ![]() |
7 juliol 2023 | Kingston | [17] | ||
-0.2 | Sha'Carri Richardson | ![]() |
21 agost 2023 | Budapest | [18] | ||
8 | 10,72 | +0.4 | Marie-Josée Ta Lou | ![]() |
10 agost 2022 | Mònaco | [19] |
9 | 10,73 | +2.0 | Christine Arron | ![]() | 19 d'agost de 1998 | Budapest | |
10 | 10,74 | +1.3 | Merlene Ottey | ![]() | 7 de setembre de 1996 | Milà | |
+1.0 | English Gardner | ![]() |
3 July 2016 | Eugene | [20] |
Campionats | Or | Plata | Bronze |
Helsinki 1983 | ![]() | ![]() | ![]() |
Roma 1987 | ![]() | ![]() | ![]() |
Tokyo 1991 | ![]() | ![]() | ![]() |
Stuttgart 1993 | ![]() | ![]() | ![]() |
Göteborg 1995 | ![]() | ![]() | ![]() |
Atenes 1997 | ![]() | ![]() | ![]() |
Sevilla 1999 | ![]() | ![]() | ![]() |
Edmonton 2001 | ![]() | ![]() | ![]() |
París 2003 | ![]() | ![]() | ![]() |
Helsinki 2005 | ![]() | ![]() | ![]() |
Osaka 2007 | ![]() | ![]() | ![]() |
Berlín 2009 | ![]() | ![]() | ![]() |
Daegu 2011 | ![]() | ![]() | ![]() |
Moscou 2013 | ![]() | ![]() | ![]() |
Beijing 2015 | ![]() | ![]() | ![]() ![]() |
Londres 2017 | ![]() |
![]() |
![]() |
Doha 2019 | ![]() |
![]() |
![]() |
Eugene 2022 | ![]() |
![]() |
![]() |
Budapest 2023 | ![]() |
![]() |
![]() |