Dacsa
gramínia de grans grocs i vermellosos provinent de Mesoamèrica / From Wikipedia, the free encyclopedia
La dacsa, blat de moro, blat d'Índies, moresc o panís[1] (Zea mays) és una planta de la família de les poàcies originària de Centreamèrica on havia estat conreada pels pobles indígenes des de temps prehistòrics, els registres arqueològics i l'anàlisi filogenètica suggereixen que la domesticació del blat de moro va començar pel cap baix fa 6.000 anys.[2]
![]() |
Per a altres significats sobre Dacsa, vegeu «Sorgo». |
Zea mays ![]() | |
---|---|
![]() | |
Dades | |
Font de | dacsa, midó de blat de moro, oli de dacsa, fulla de dacsa, palla de dacsa, espigot, gra de blat de moro i corn stover (en) ![]() ![]() |
Planta | |
Tipus de fruit | cariopsi ![]() |
Estat de conservació | |
![]() | |
Risc mínim | |
UICN | 77726273 ![]() |
Taxonomia | |
Super-regne | Eukaryota |
Regne | Plantae |
Ordre | Poales |
Família | Poaceae |
Tribu | Andropogoneae |
Gènere | Zea |
Espècie | Zea mays ![]() L., 1753 |
És un cereal no identificat. Actualment, a València, designen amb aquest mot el blat de moro, que és de procedència americana i que, a l'Edat Mitjana, era inexistent a les terres catalanes. Potser es tractava del cereal que a València anomenen «dacsa de bou» (Masclans, ‘dacsa’). Les espigues eren prou boniques perquè les representessin brodades en els fastuosos vestits medievals. No hi ha cap recepta i només té esment en una llista de cereals trobats en un castell.[3]