article de llista de Wikimedia From Wikipedia, the free encyclopedia
Els ordes imperials de Mèxic són les tres condecoracions instituïdes pel Primer Imperi Mexicà (1821-1823) i pel Segon Imperi Mexicà (1864-1867) per distingir les persones que se'n consideraven mereixedores. Els tres ordes imperials eren l'Orde Nacional de Nostra Senyora de Guadalupe o simplement l'Orde de Guadalupe, l'Orde de l'Àguila Mexicana i l'Orde de San Carlos.[1][2]
Creu de l'orde de Guadalupe.Joieria de les Ordes de Guadalupe i l'Àguila Mexicana.Joieria de l'orde de Sant Carlos.
La Nostra Senyora de Guadalupe o l'orde de Guadalupe va ser creada per Agustin d'Iturbide com a president de la regència el 9 de novembre de 1821 conforme a la pràctica de totes les monarquies, distincions i honors per a retribuir el mèrit de cada persona segons les seves circumstàncies i que aglutinava persones que ostentaven els atributs d'honor, prestigi, riquesa, fidelitat i serveis a la pàtria. La sol·licitud de creació de l'orde va ser alternada a la Sobirana Junta Provisional de Govern, que la va aprovar amb els seus estatuts el 20 de febrer de 1822, justament quatre dies abans de la instal·lació del Sobirà Congrés Constituent i confirmada l'11 de juliol.[3][4][5][6]
Per primera vegada la Gran Creu de l'orde de Guadalupe va ser atorgada al Príncep de l'Imperi Mexicà, Príncep de la Unió, Príncep Mexicà, Juan Ruiz Cabañas (Bisbe de Guadalajara), Antonio Pérez (Bisbe de Puebla), Fray Ramón Casaus (Arquebisbe de Guatemala), Manuel Isidro Pérez (Bisbe d'Oaxaca) i Fray Nicolás García (Bisbe de Nicaragua).[5]
Supernumerari Classe presidida per Agustín Iglesias, Fernando Pérez Marañon i el Conde de San Pedro del Álamo
Creu de Nombre Classe presidida per José Ignacio Verzueta, José Manuel Balbontín i José Ramón Malo e Ituribde
La Creu de l'orde de Guadalupe va ser atorgada als comandants de l'exèrcit imperial mexicà, dels quals eren Melchor Álvarez, Francisco Antonio Berdejo, Anastasio Bustamante, Agustín de Bustillo, Eugenio Cortés, José Antonio de Echávarri, José Figueroa, Antonio Gaona, José Mariano Guerra, Vicente Guerrero, José Joaquín de Herrera, Francisco Manuel Hidalgo, Joaquín Leño, Manuel de la Llata, Antonio López de Santa Ana, José Antonio Mateauda, Juan Bautista Miota, Pablo María Mouleac, José Muñoz de Chavero, Esteban de Munuera, Pedro Otero, José María de la Portilla, Luis Quintanar, Francisco Ramírez, Manuel de la Sota Riva, Manuel María de Torres, Juan de Dios Tovar, Pablo Unda, Gerónimo Villamil, Antonio de Villaurrutia i Eulogio de Villaurrutia. Així també a altres personatges importants com Nicolás Bravo, Mariano Paredes y Arrillaga, Manuel de la Peña y Peña i Manuel Gómez Pedraza y Rodríguez.[5]
Per tercera vegada la Gran Creu de l'orde de Guadalupe va ser atorgada a José María Gutiérrez y Estrada, Juan Nepomuceno Almonte, Tomás Mejía, Leonardo Márquez, Mariano Salas, Pelagio Antonio de Labastida, Carlos M. Colina, Ignacio Aguilar y Marocho, José Fernando Ramírez, José Salazar y Larregui, José Lopez Uraga, Gregorio Barandiarán, Luis Arroyo, Antonio Suárez Peredo, Martín Castillo, Alonso Peón Regil, Santiago Méndez, José López Uraga, José María Lorenzana, Ignacio Velázquez de León, Francisco Ramón, Adrián Woll.[5]
¹Com viu per perpetuar la seva memòria.
L'orde de l'Àguila Mexicana va ser creada per Maximilià I de Mèxic l'1 de gener de 1865 per a recompensar el mèrit excel·lent i els serveis extraordinaris fets dintre de l'Imperi, i la seva concessió als emperadors de França, Àustria, Rússia i Brasil, i als reis de Suècia i Noruega, Bèlgica i Itàlia. El consell de l'orde va estar integrada per Mariano Salas, Ignacio Mora y Villamil, Manuel Moreno y Jove, Mariano Macedo, Miguel Hidalgo Terán i Hermenegildo de Viya y Cosío.
Grans Oficials Presidida per Joaquin Velazquez de Leon, José Hidalgo, Adrian Woll, Francisco de Arrangoiz, Tomás Murphy i Sebes Schertzenlechner
Comendadors Presidida per Antonio Escandon, José María Landa, Andrés Negrete, Antonio Suarez Peredo, Fernando Pardo, José María Lacunza, Urbano Fonseca, Joaquin Castillo y Lanzas, José María Liccaga, Fernando Mangino, Leopoldo Rio de la Loza, José María Andrade, Manuel María Calvo, Marcelino Rocha
Oficials Presidida per Ángel Iglesias y Dominguez, Fernando Gutierrez de Estrada, Manuel Mora y Ozta, José Francisco Russ, Domingo Burean, José María Bringas, Juan de Uriate, Manuel Marchena, Agustina Inza, Eulalio Ortega, Miguel María Azcárate, Manuel Orozco y Berra, Rafael Larrañaga, Ramón Carballo, José Domingo Herran, Miguel López, José María de la Peña, Demetrio Montesdeoca, José Guadalupe Romero, Matías Leisser
Cavallers Presidida per Agustin Carpena, José María Laurenzana, Juan María Flores, Manuel María Fagoaga, Clemente Sanroman, Pedro Jorrin, Bernanrdo Garate, Epigmenio de la Pierda, José Alonso de Teran, Manuel Gorospe, Juan Nepomuceno Pereda, Maríano Dominguez, José María Arrizaga, Rafael Aguila, José María Nieto, Ignacio Mateo Guerra, José Basilio Guerra, Francisco Suarez Peredo, Manuel Lomeli, José María Rojas Vertiz, José Angel Benavides, Salvador Zedillo, Joaquin Primo de Rivera, Juan Francisco Escalante, Gregorio Mier y Terán, Manuel Ruiz de Tejada, Isidro Díaz, Pedro Díaz Miron, Luis Valle, José Palomar, Crispiniano del Castillo, Miguel Blanco, José Adalid, Manuel Lebrija
Estrangers
L'orde de l'Àguila Mexicana també va ser atorgada a reis i emperadors estrangers[7]
L'orde de Sant Carlos va ser creada per Maximilià I de Mèxic i l'emperadriu María Carlota Amalia per a commemorar a les dones exclusivament. La creu de San Carlos, creu llatina d'esmalt verd, tenia com inscripció el lema del sant patró de l'emperadriu, Sant Carles. L'orde de San Carlos s'atorgava tant a princeses estrangeres o a dames de la cort, com a dones que responien a l'ideal femení vuitcentista de caritat, abnegació i despreniment, per exemple, a les germanes de la caritat o a les professores de la gramàtica llatina.
Grans Creus Presidida per Dolores Quesada de Almonte, Ursula Palacios de Ramirez i Alicia d'Iturbide
Creus Presidida per Josefa Cardeña de Salas, Guadalupe Osio de Pardo, Dolores Septien de Torres