La meteorització física o mecànica és la causada pels efectes de la termoclàstia, l'haloclàstia, la crioclàstia o altres processos de meteorització que no comporten una alteració de la composició química de les roques.[1] La meteorització física és un procés geològic i geomorfològic que provoca la desintegració de roques, minerals i sòls sense canvis químics. Un altre procés primari de la meteorització física és l'abrasió, on els clasts i altres partícules són reduïdes en la seva de mida.Es produeix meteorització física o mecànica quan les roques es trenquen en fragments (clasts), sense alterar-se químicament. Una de les causes importants és el canvi de temperatura.[2][3]
![Meteorització física. tafoni en un penya-segat a Budleigh Salterton, Anglaterra, Regne Unit](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d9/Weathering_on_cliff_face_-_geograph.org.uk_-_1846945.jpg/320px-Weathering_on_cliff_face_-_geograph.org.uk_-_1846945.jpg)
![]() |
L'article necessita algunes millores de redacció. |
![Trencament d'una roca per gelifracció. Islàndia](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d6/Iceland_weathering_%2839083969255%29.jpg/640px-Iceland_weathering_%2839083969255%29.jpg)
Pàgina principal: Meteorització
Agents principals
Descompressió
Les roques intrusives consolidades en profunditat, o les sedimentàries que s'ha compactat o metamorfitzat sota grans pressions quan són exposades en superfície es dilaten. Llavors hi apareixen juntes verticals, fissures i clivells.[4]
Les fractures preexistents s'obren i permeten l'acció dels meteors que n'eixamplen les esquerdes. Fins i tot les roques massives tendeixen a esquerdar-se al llarg de les zones naturals més fràgils. Alguns dels efectes més corrents són els plans de llit (feixes o llesques) en les roques sedimentàries, l'exfoliació (fulls i llastres) en les metamòrfiques i l'aparició de dislocacions en les roques ígnies massives.
Les roques ascendeixen lentament a la superfície de la Terra, on s'alliberen del pes que tenien al damunt.[5]
Termoclàstia
La termoclàstia és resultat de la dilatació i contracció de les roques pels canvis de temperatura entre el dia i la nit. El fenomen és més important a les zones d'alta muntanya i als deserts. Les roques es dilaten durant el dia amb la calor i es contrauen a la nit en referedar-se. La repetició fa que s'acabin esquerdant. Els cicles diaris de calor i fred a les zones desèrtiques provoquen el trencament de les roques perquè els diferents minerals que les componen tenen coeficients d'expansió tèrmica ben diferents.[5] [4]
Gelifracció o crioclàstia
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/GeologicalExfoliationOfGraniteRock.jpg/640px-GeologicalExfoliationOfGraniteRock.jpg)
La gelifracció o crioclàstia és resultat del cicle de congelació i fusió de l'aigua. És una de les causes principals que fan que es trenquin i es disgreguin les roques. L'aigua s'introdueix a les petites fissures o esquerdes de les roques. Quan es glaça, n'augmenta de volum i fa lefecte d'una falca que eixampla les clivelles. Si el procés es repeteix moltes vegades i durant força de temps, la roca acaba trencant-se. Així es formen les tarteres de les muntanyes. Quan l'aigua es congela augmenta en volum un 9% i si està confinada dins les roques o escletxes pot produir pressions fins a 125kg/cm2. Els esforços resultants de la cristal·lització, trenquen la roca per les juntes o trenquen els vincles entre minerals.[4]
Haloclàstia
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fb/Sandy_rectangular_and_hexagonal_prisms_at_the_centre_of_Makhtesh_Ramon_-_Ha-Minsara_%28The_Carpentry_Shop%29%2C_Israel.jpg/640px-Sandy_rectangular_and_hexagonal_prisms_at_the_centre_of_Makhtesh_Ramon_-_Ha-Minsara_%28The_Carpentry_Shop%29%2C_Israel.jpg)
Fruit d'un procés de cristal·lització. Els cristalls de sal en els porus o els clivells de les roques creen una pressió local superior a la resistència del material. Aquest agent és molt efectiu en àmbits àrids o altres medis on la sal abunda. L'haloclàstia també afecta monuments i façanes d'edificis i s'sassocia comunament al buidatge cavernós (tafoni) o en bresca, sobretot en la base dels penya-segats ombrívols i els sots i blocs que preserven la humitat del clima desèrtic..[4]
Altres agents
Activitat biològica
L'acció d'arrels de vegetals i les excavacions dels animals poden produir els inicis de les esquerdes que seran explotades per la meteorització física i augmentaran la superfície exposada a l'acció química, amplificant així la velocitat de desintegració.[6]
Abrasió
L'abrasió causada per la força de l'aigua, el gel i el vent carregats de sediments, poden formar gorges, barrancs i valls. A les zones glacials, enormes masses de gel en moviment incrustades amb sòl i fragments de roca trituren les roques al seu pas i s'emporten grans volums de materials.[6] En la meteorització per abrasió cal la intervenció d'altres elements en si mateixos o bé de transport com són el vent (eòlic) o làigua en diferent estat (fluvial; glacial).
Referències
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.