![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/Gaeltachtai_le_hainmneacha2.svg/langca-640px-Gaeltachtai_le_hainmneacha2.svg.png&w=640&q=50)
Irlandès de l'Ulster
From Wikipedia, the free encyclopedia
L'irlandès de l'Ulster (en gaèlic irlandès Ghaeilge Uladh) és un dialecte del gaèlic irlandès parlat a la província de l'Ulster. Ocupa una posició central en les llengües goidèliques d'Irlanda, Escòcia i l'Illa de Man.[1] L'irlandès de l'Ulster té més en comú amb el gaèlic escocès i el manx que els altres dialectes irlandesos. Històricament l'irlandès de l'Ulster tenia dos subdialectes: occidental i oriental. El dialecte occidental (o irlandès de Donegal) era parlat al Comtat de Donegal i alguns comtats veïns. El dialecte oriental era parlat a la major part de la resta de l'Ulster i a parts dels comtats de Louth i Meath.[1]
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/Gaeltachtai_le_hainmneacha2.svg/640px-Gaeltachtai_le_hainmneacha2.svg.png)
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/af/Gaeilig_in_Uladh.jpg/320px-Gaeilig_in_Uladh.jpg)
L'irlandès era la llengua més parlada a l'Ulster fins a la colonització de l'Ulster del segle xvii que va omplir el país d'anglesos i escocesos. Després de la colonització, l'irlandès fou substituït per l'anglès i el scots. El subdialecte oriental es va extingir en el segle xx, però el subdialecte occidental encara es manté a la Gaeltacht del comtat de Donegal. En 1808 els parlants nadius del comtat de Down William Neilson (fill d'un ministre presbiterià) i Patrick Lynch (Pádraig Ó Loingsigh) publicaren un estudi detallat sobre l'irlandès de l'Ulster anomenat An Introduction to the Irish Language. Quan el 1926 es van publicar les recomanacions de la primera Coimisiún na Gaeltachta hi havia regions qualificables de reconeixement com a Gaeltacht a les Muntanyes Sperrin i al nord dels Glens d'Antrim i l'illa Rathlin. L'informe també esmenava petites bosses de parlants d'irlandès al comtat de Cavan, al sud-est del comtat de Monaghan i a la part més meridional del comtat d'Armagh. Tanmateix, les petites bosses desaparegueren en el segle XX mentre que els parlants de les Sperrin sobrevisqueren fins als 1950 i els dels Glens d'Antrim fins als 1970. El darrer parlant d'irlandès de l'illa de Rathlin va morir en 1985.
En la dècada del 1960 sis famílies de Belfast formaren una Gaeltacht a Shaw's Road, que ha crescut des d'aleshores.[2][3] L'àrea de parla irlandesa de Falls Road a West Belfast ha estat designada recentment 'Gaeltacht Quarter'.[4]