From Wikipedia, the free encyclopedia
La casa de Sponheim o Spanheim (Spanheimer, Sponheimer en alemany) va ser un noble família alemanya medieval, que es va originar a la Francònia renana. Foren comtes de Sponheim immediats fins a 1437 i ducs de Caríntia des 1122 a 1269. Una branca cadet va governar al Comtat imperial d'Ortenburg-Neuortenburg fins a 1806. Del 1090 al 1096 va governar també a la marca d'Ístria i de 1107 a 1173 a les marques d'Ístria i de Carniola.
|
|||||
Dades | |||||
---|---|---|---|---|---|
Tipus | casa noble ![]() | ||||
Història | |||||
Creació | 1010 | ||||
Data de dissolució o abolició | 1806 ![]() | ||||
Format per | |||||
El nom de la família deriva de la seva seu ancestral al castell de Sponheim a les muntanyes Hunsrück, en el que avui és Burgsponheim prop de Bad Kreuznach, a Renània-Palatinat. Des del segle xi la família es va dividir en dues branques estretament relacionades. Una d'aquestes branques, probablement la major, va obtenir al segle xii el ducat de Caríntia i va originar també el comtat de Ortenburg a Baviera. L'altra branca es va quedar a la Francònia renana, conservant el comtat de Sponheim.
El fundador de la branca ducal va ser el comte Sigfrid I (1010-1065), un franc ripuari per naixement i cap militar al servei de l'emperador sali Conrad II. Per això la família és de vegades esmentada com Siegfriedings. Sigfrid va acompanyar a Conrad II el 1035 la seva campanya contra Adalberó d'Eppenstein duc de Caríntia, que per raons desconegudes havia caigut en desgràcia amb l'emperador. Per les seves noces amb Ricgarda, filla d'un dels comtes bavaresos, Engelbert de la noble casa dels Sieghardinger, es va convertir en l'hereu d'extensos territoris a Caríntia i Tirol. El 1045 Sigfrid va rebre el títol de marcravi de la Marca Hongaresa per l'emperador Enric III. El seu fill Engelbert, fou marcgrave d'Istria el 1090 i un altre fill, Hartwig va fundar l'abadia de St Pau al Lavanttal a les terres de la seva mare (1091).
Quan la casa ducal d'Eppenstein finalment es va extingir el 1122, el net de Sigfrid, Enric IV de Sponheim, va heretar el títol i fou el primer Sponheim es va convertir en duc de Caríntia (amb el nom d'Enric VI de Caríntia), així com marcgravi en incloure el ducat nominalment la italiana Marca de Verona. Quan va morir, només un any més tard, el va succeir el seu germà Engelbert, que era també Engelbert I de Carniola i II d'Ístria des de 1107. A la mort d'Engelbert els seus dominis es van repartir i el fill Engelbert (III d'Ístria i II de Carniola) va rebre les marques, mentre que el fill gran Ulric I va rebre Caríntia. El 1151 (sota Enric VII de Carintia i V de Sponheim 1144–1161) el títol nominal de marcgravi de Verona, fou perdut en favor d'Herman III de Baden. Els ducs de la casa de Sponheim van tractar de consolidar les seves possessions sent lleials a la casa de Hohenstaufen, però, van haver de lluitar amb reticents nobles locals com els Ortenburger. La dinastia va continuar a Caríntia fins a la mort el 1269 d'Ulric III.
Després del 1269, la casa comtal d'Ortenburg, fundada per Rapotó, fill d'Engelbert de Caríntia, va quedar com a representant de la nissaga.
Sota Bernat de Sponheim, duc de Caríntia des 1202 a 1256, la dinastia va arribar al seu apogeu. El 1213 es va casar amb Judit, filla del rei Ottokar I de Bohèmia vinculant la línia ducal amb la dinastia reial dels Premíslides (Přemyslides) txecs. El fill de Bernat, Ulric III, per matrimoni amb Ines de Merània el 1248 va heretar el títol de marcgravi de l'adjacent marca de Carniola. No obstant això, com que va sobreviure als seus fills, Carintia i Carniola van passar per pacte de successió reciproca (acord secret de 1268) al seu cosí el rei Ottokar II de Bohèmia. Aquestes terres estaven entre les que Rodolf I d'Habsburg va confiscar després de la seva elecció com a rei dels Romans l'any 1273.
El fundador de la branca renana va ser el comte de Sponheim Esteve I (+ 1080), que podria haver estat un cosí germà, un fill o un nebot de Sigfrid I. Un dels seus successors, Godofreu III (1183-1218) es va casar amb Adelaida de Sayn, germana i hereva de l'últim comte de Sayn, Enric II. El 1437 aquesta branca de Sponheim es va extingir en línia directe masculina, i els descendents femenins de la línia, és a dir, els marcgravis de Baden i els comtes palatins de Simmern-Zweibrücken-Birkenfeld, van prendre el títol de comtes de Sponheim, juntament amb el príncep elector del Palatinat, que havia rebut una petita part com a dot.
La branca dels comtes de Ortenburg va subsistir i encara existeix avui dia a Tambach (Baviera). Una línia lateral de la branca renana sobreviu també amb els prínceps de Sayn-Wittgenstein.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.