From Wikipedia, the free encyclopedia
Šablon:Salinitet Morska voda ili slana vodamje voda iz mora ili okeana. U prosjeku, morska voda u svjetskim okeanima ima salinitet od oko 3,5% (35 g/L, 599 mM). To znači da svaki kilogram (otprilike jedan litar zapremine) morske vode ima oko 35 grams (1.2 oz) rastvorene soli (pretežno ioni natrij (Na+) i hlor (Cl–). Prosječna gustina na površini je 1,025 kg/L. Morska voda je gušća i od slatke vode i od čiste vode (gustoća 1,0 kg/L, na 4oC , jer rastvorene soli povećavaju masu za veći udio zapremine. Tačka ledišta morske vode smanjuje se kako se povećava koncentracija soli. Pri tipsknom salinitetu, smrzava se na približno –2oC.[1] Najhladnija morska voda koja je ikad zabilježena u tečnom stanju pronađena je 2010. u potoku ispod antarktičkog ledenjaka: izmjerena temperatura bila je –2,6 oC.
Kiselost (pH) morske vode obično je ograničena na raspon između 7,5 i 8,4.[2] Međutim, ne postoji univerzalno prihvaćena referentna pH-skala za morsku vodu i razlika između mjerenja na osnovu različitih referentnih ljestvica može biti i do 0,14 jedinica.[3]
Iako velika većina morske vode ima salinitet između 31 g/kg i 38 g/kg, odnosno 3,1–3,8%, nije ravnomjerno slana u cijelom svijetu. Tamo gdje se događa miješanje sa otjecanjem slatke vode iz ušća rijeka, u blizini topljenja ledenjaka ili velike količine padavina (npr. monsuni), morska voda može biti znatno slanija. Najslanije otvoreno more je Crveno more, gdje visoke stope isparavanja, niske padavine i malo oticanje rijeke, te ograničena cirkulacija, rezultiraju neobično slanom vodom . Slanost u izoliranim vodenim tijelima može biti znatno veća – oko deset puta veća u slučaju Mrtvog mora. Povijesno gledano, za približavanje apsolutne slanosti morske vode korišteno je nekoliko skala. Popularna bila je "Praktična skala saliniteta", gdje se slanost mjerila u "praktičnim jedinicama saliniteta (psu)". Sadašnji standard za slanost je skala zvana "Referentni salinitet",[5] sa salinitetom izraženim u jedinicama g/kg.
Gustoća površinske morske vode kreće se od oko 1.020 do 1.029 kg/m3, ovisno o temperaturi i slanosti. Na temperaturi od 25 °C, slanosti od 35 g/kg i pritisku od 1 atm, gustoća morske vode je 1023,6 kg/m3.[6][7] Duboko u okeanu, pod visokim pritiskom, morska voda može doseći gustoću od 1.050 kg/m3 ili više. Gustoća morske vode također se mijenja sa slanošću. Slane vode koje generiraju postrojenja za desalinizaciju, mogu imati slanost do 120 g/kg. Gustoća tipske salamure morske vode od 120 g/kg slanosti pri 25 °C i normalnom atmosferskom pritisku iznosi 1.088 kg/m3[6][7] Za morsku vodu, pH ograničen je na raspon od 7,5 do 8,4. Brzina zvuka u morskoj vodi je oko 1.500 m/s (dok je brzina zvuka u zraku obično oko 330 m/s, pri pritisku od oko 101,3 kPa (1 atmosfera) i varira s temperaturom vode i slanošću. Toplotna provodljivost morske vode iznosi 0,6 W/mK na 25 °C i salinitetu od 35 g /kg.[8] Toplotna provodljivost opada sa povećanjem slanosti i povećava se s porastom temperature.[9]
Morska voda sadrži više rastvorenih iona nego svi bilo koji tip slatke.[10] Međutim, odnosi otopljenih supstanci dramatično se razlikuju. Naprimjer, iako morska voda sadrži oko 2,8 puta više bikarbonata od riječne vode, u njoj je postotak bikarbonata kao omjer „svih“ otopljenih iona daleko niži nego u riječnim vodama. Ioni bikarbonata čine 48% rastvorenih sastojaka riječne vode, ali samo 0,14% morske.[10][11] Razlike poput ovih nastaju zbog različitih vremena zadržavanja otopljenih sastojaka morske vode; natrij i hlorid imaju vrlo dugo vrijeme zadržavanja, dok kalcij (vitalni za formiranje karbonata) ima tendenciju da se mnogo brže taloži.[11] Najzastupljeniji otopljeni ioni u morskoj vodi su natrij, hlor, magnezij, sulfati i kalcij.[12] Njegova osmolarnost je oko 1000 mOsm/L.[13]
Pronađene su male količine drugih supstanci, uključujući aminokiseline, u koncentracijama do dva mikrograma atoma dušika po litru,[14] za koje se smatra da su imale ključnu ulogu u porijeklu života.