From Wikipedia, the free encyclopedia
Lijana ili povijuša je bilo koja od različitih biljaka, dugih stabljika, drvenastih loza, čiji su korijeni usađeni u tlu na toj razini i koristite drveće, kao i druga sredstva vertikalne potpore. Ona im je neophodna da se popnu do prirodnih nadstrešnica za bolji pristup dobro osvijetljenim površinama šume.[1]
Lijane su karakteristične za tropske i suptropske vlažne širokolisne, listopadne šume (posebno sezonske šume), ali se mogu naći u umjerenim prašumama. Postoje i lijane umjerenih područja, naprimjer članovi rodova Clematis ili Vitis (divlje grožđe). Lijane mogu formirati mostove usred šumskih nadstrešnica, pružajući životinjama koje žive na drveću (arborealne) staze kroz šumu. Ovi mostovi mogu zaštititi slabija stabla od jakih vjetrova. Lijane se nadmeću sa šumskim drvećem zbog sunčeve svjetlosti, vode i hranjivih sastojaka iz tla.[2] Šume bez liana daju 150% više plodova; stabla s lijanama imaju dvostruko veću vjerojatnost da će uginuti.[3]
Termin "lijana" nije taksonomska grupa, već opis načina na koji biljka raste – slično kao "stablo" ili "grm", tj. to su životne forme. Lijane se mogu naći u mnogim različitim biljnim porodica (biologija) porodicama. Jedan od načina razlikovanja lijana od drveća i grmlja zasnovan je na krutosti, konkretno, Yangovom modulu različitih dijelova stabljike. Drveće i grmlje imaju mlade grančice i manje grane koje su prilično fleksibilne i starijeg rasta, kao što su debla i velike grane koje su čvršće. Lijana često ima jake mlade izdanke i starije, fleksibilnijeg rasta u dnu stabljike.[4]
Sljedeći rodovi imaju predstavnike lijana, koji uključuju:
Gnetophyta
Arecaceae (Palme)
Fabaceae: možda i nije iznenađujuće, loze porodice mahunarki dobro su zastupljene:
– Caesalpinioideae
– Cercidoideae
– Faboideae (Papilionoideae)
Flagellariaceae (red Poales)
Lijane se intenzivno natječu sa drvećem, uvelikeo smanjujući rast stabala,[5] i reprodukciju drveća,[6] veoma povećavaju njuho mortalitet,[7] sprečavaju rast klijanaca,[5] mijenjaju regeneracuju šuma,[8] i na kraju utječe na stope rasta populacije drveća.[9] One također pružaju pristupne rute u šumi, odnosno Nadstrešnica (biologija) nadstrešnice za mnoge životinje sa kretanjem u šumskim krošnjama. Naprimjer, u istočnoj tropskoj šumi s Madagaskara, mnogi lemuri postižu veću pokretljivost po mreži lijana navučenih među vertikalne vrste drveća. Mnogi lemuri više vole drveće s lijanama kao mjesta odrastanja.[10] Lijane također pružaju podršku drveću kada pušu jaki vjetrovi.[11] Međutim, one mogu biti destruktivne u tome što kada jedno stablo padne, veze koje prave mogu dovesti do pada mnogih drugih stabala.[11]
Kako je zabilježio Charles Darwin, kako lijane imaju potporu drugih biljaka, mogu sačuvati resurse koje druge biljke moraju izdvojiti za razvoj strukture i koristiti ih umjesto za rast i razmnožavanje. Općenito, lijane su štetne za drveće koje ih podržava. Stope rasta niže su kod drveća s lijanama; izravno oštećuju domaćine mehaničkom abrazijom i davljenjem, čine ih osjetljivijim na oštećenja od leda i vjetra i povećavaju vjerovatnoću da će stablo domaćina pasti. Lijane takođe čine krošnje drveća dostupnijim životinjama koje jedu lišće. Zbog ovih negativnih efekata, drveće bez lijana je u prednosti. Neke su vrste evoluirale u osobinama koje im pomažu da izbjegnu ili izgube veze.[12]