jugoslavenski nogometaš i bosanskohercegovački trener From Wikipedia, the free encyclopedia
Vahid Halilhodžić (rođen 15. oktobra 1952.) je jugoslavenski i bosanskohercegovački profesionalni fudbalski trener i bivši igrač.
Ovaj članak ili neki od njegovih odlomaka nije dovoljno potkrijepljen izvorima (literatura, veb-sajtovi ili drugi izvori). |
Vahid Halilhodžić | |||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||||||||||||||||||||
Lični podaci | |||||||||||||||||||||||||
Datum rođenja | 15. oktobar 1952 | ||||||||||||||||||||||||
Mjesto rođenja | Jablanica | ||||||||||||||||||||||||
Visina | 182 cm | ||||||||||||||||||||||||
Nadimak | Vaha | ||||||||||||||||||||||||
Pozicija | Napadač | ||||||||||||||||||||||||
Omladinski pogoni | |||||||||||||||||||||||||
1968–1971. | Velež | ||||||||||||||||||||||||
Profesionalni klubovi* | |||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||
Trenirani timovi | |||||||||||||||||||||||||
1993–1994. 1997–1998. 1998–2002. 2002–2003. 2003–2005. 2005–2006. 2006–2008. 2008–2010. 2010–2011. 2011–2014. 2014. 2015–2018. 2018–2019. 2019–2022. | Beauvais Raja Casablanca Lille OSC Rennes PSG Trabzonspor Ittihad FC Obala Slonovače Dinamo Zagreb Alžir Trabzonspor Japan Nantes Maroko | ||||||||||||||||||||||||
* Nastupi i golovi u profesionalnim klubovima broje se samo za ligu iz koje je klub. * Posljednji put ažurirano: 14. 10. 2022. |
Važi za jednog od najboljih jugoslovenskih igrača sedamdesetih i osamdesetih godina 20 vijeka. Halilhodžić je uspješno igrao za Velež iz Mostara, zatim francuske klubove Nantes i Paris Saint-Germain prije nego što se povukao sredinom 1980-ih. Za to vrijeme je odigrao 15 međunarodnih utakmica za Jugoslaviju i bio je dio nacionalnih timova koji su 1978. godine osvojili Evropsko prvenstvo u U21 kategoriji, te igrali na Svjetskom prvenstvu u fudbalu 1982. godine. Bio je najbolji strijelac francuske lige 1983. i 1985. godine.
Dodijeljen mu je naslov Viteza Legije časti[1] (francuski: Ordre National de la Légion d’honneur) najvišeg francuskog odlikovanja koje je ustanovio Napoleon Bonaparta.
Početkom devedesetih okrenuo se trenerskom poslu, a nakon kratkog staža sportskog direktora u Veležu, 1993. godine trajno se preselio u Francusku. Od tada je vodio brojne timove u zemljama francuskog govornog područja, a njegova postignuća uključuju osvojanje Lige prvaka CAF-a 1997. sa marokanskom ekipom Raja Casablanca, vodeći francuski Lille sa drugog nivoa na treće mjesto u Ligi 1 za manje od tri godine, te osvojanje Coupe de France 2004. sa Paris Saint-Germainom.
Plasirao se na Svjetsko prvenstvo 2010. sa Obalom Slonovače (iako je dobio otkaz samo nekoliko mjeseci prije posljednjeg turnira) i Svjetsko prvenstvo 2014. sa Alžirom, s kojim je došao do osmine finala, što je najbolji rezultat Alžira u istoriji. Kasnije se s Japanom plasirao na Svjetsko prvenstvo 2018., ali je opet dobio otkaz neposredno prije turnira. Nakon kratkog boravka u FC Nantesu 2018. godine, gdje je pomogao izbjeći ispadanje u Ligu 2, Halilhodžić je postao glavni trener reprezentacije Maroka.
Rođen je u Jablanici, a fudbal je počeo trenirati u FK Turbina Jablanica kao tinejdžer, jer se teren kluba nalazio nekih 100 metara od njegove porodične kuće.[2] Prema njegovom priznanju, tada nije razmišljao da postane profesionalni fudbaler, već je odlučio nastaviti svoje formalno obrazovanje u srednjoj elektrotehničkoj školi u Mostaru, gdje je preselio sa 14 godina, a da nikada nije odigrao službenu utakmicu za FK Turbinu.[2] Ipak, u Mostaru je prvi put počeo ozbiljno shvaćati nogomet kada se sa 16 godina pridružio Veležovoj prvoligaškoj akademiji, dijelom na insistiranje svog brata Salema, koji je u to vrijeme igrao za klub kao napadač.[2] Halilhodžić je zatim igrao na juniorskim nivoima sljedeće dvije i po godine, a nakon potpisivanja profesionalnog ugovora s Veležom poslan je na šestomjesečnu posudbu u drugoligaš Neretvu iz Metkovića, kako bi stekao neko iskustvo.[2]
Po povratku sa posudbe, brzo je došao u sastav prvog tima u sezoni 1972/73, gradeći uspješno napadačko partnerstvo sa Dušanom Bajevićem i pomažući Veležu da završi sezonu kao viceprvak lige iza Crvene zvezde iz Beograda. Halilhodžić je potom postao jedan od ključnih igrača kluba tokom 1970 -ih, odigravši ukupno 376 utakmica i sa 253 postignuta gola za klub (uključujući 207 nastupa i 103 gola u Prvoj ligi Jugoslavije) prije nego je potpisao za francuski Nantes u septembru 1981. Te godine odigrao je važnu ulogu u osvajanju prvog velikog trofeja za Velež, postigavši dva gola u finalu Kupa Jugoslavije, u pobjedi protiv Željezničara od 3:2.
U Nantu je brzo postao redovni igrač prvog tima, dokazujući se u prvoj godini, postigavši 7 golova u 28 nastupa u sezoni 1981/82. Isključen je u prvom kolu Kupa UEFA protiv Lokerena i dobio je suspenziju od 4 utakmice od UEFA-e. Sljedeće sezone pomogao je Nantu da osvoji šestu titulu prvaka Francuske i bio je najbolji strijelac lige sa 27 golova u 36 nastupa. Halilhodžić je proveo pet godina na La Beaujoiru, odigravši ukupno 163 prvenstvene utakmice i postigavši 92 gola za klub, čime je postao i najbolji strijelac lige u sezoni 1984/85 sa 28 golova. Halilhodžić se odlučio vratiti u Mostar 1986. kako bi mogao više vremena provoditi sa svojim ocem, koji se u međuvremenu teško razbolio. Pregovarajući o novom ugovoru s Nantom, namjerno je tražio veću platu kako bi mogao biti slobodan igrač i vratiti se kući. Međutim, Francis Borelli, predsjednik Paris Saint-Germaina mu je dao ponudu za potpisivanje jednogodišnjeg ugovora, s namjerom da Halilhodžića dovede na Park prinčeva kako bi ojačao tim za predstojeću sezeonu i pohod na Evropski kup.[2]
Halilhodžić nije mogao odbiti ponudu i nastupio je u prvih 18 utakmica sezone 1986/87, postigavši osam golova. Zbog smrti majke tokom te sezone, Halilhodžić je odlučio da se konačno povuče iz aktivnog fudbala.[2]