![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Santerre%252C_after_-_Philippe_of_Orl%25C3%25A9ans%252C_Regent_of_France_-_Versailles%252C_MV7920.jpg/640px-Santerre%252C_after_-_Philippe_of_Orl%25C3%25A9ans%252C_Regent_of_France_-_Versailles%252C_MV7920.jpg&w=640&q=50)
Filip II, vojvoda Orléansa
From Wikipedia, the free encyclopedia
Filip II, vojvoda od Orléansa[1] (2. august 1674 - 23. decembar 1723) bio je posl
![Thumb image](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Santerre%2C_after_-_Philippe_of_Orl%C3%A9ans%2C_Regent_of_France_-_Versailles%2C_MV7920.jpg/320px-Santerre%2C_after_-_Philippe_of_Orl%C3%A9ans%2C_Regent_of_France_-_Versailles%2C_MV7920.jpg)
o poznat kao la Régent, a razdoblje njegovog upravljanja la Régence.
Bio je sin orleanskog vojvode Filipa I, vojvode Orléansa i Elizabete Karle, delfine Overnje.
Prvo vojno iskustvo stekao je 1692. godine u Belgiji, gdje je živio naredne tri godine. Nakon povratka u Francusku bavio se prirodnim naukama, ali je ubrzo odlučio zbližiti se sa svojim amidžom, Lujem XIV. Iskoristio je priliku i oženio Françoise Marie de Bourbon, jednu od šestero priznate djece koje je Luju rodila njegova najpoznatija ljubavnica, markiza od Montespana, čime je zadobio veliko povjerenje i naklonost kralja. Sa njom je imao osmero djece, a priznao je još troje djece koje su mu rodile tri ljubavnice. Potom je predvodio vojsku u Italiji 1706. godine i u Španiji 1707. i 1708. godine. Međutim, Filip u Španiji gubi Lujevu naklonost; usprotivio se postavljanju Filipa V na španska prijestolja. Luj ga je, ipak, u svojoj oporuci imenovao predsjednikom regentskog vijeća za mladog delfina.
Smrću Luja XIV prijestolje je naslijedio njegov petogodišnji praunuk, Luj XV. Filip je odmah po kraljevoj smrti otišao u parlament i oborio njegovu oporuku, čime je sebe postavio kao apsolutnog izvršioca kraljevske vlasti - regenta. Filip se sada morao nositi sa ondašnjim finansijskim prilikama. Njegova prva odluka bilo je otpuštanje 25,000 vojnika i snižavanje poreza. Za Filipa se kasnije govorilo da je imao osobine vladara, ali da je njegovo regenstvo uveliko obilježeno korupcijom. Sam Filip nije bio religiozan, čak ateista, te je nerijetko priređivao orgije za vrijeme velikih katoličkih praznika. Tokom njegova regenstva postojala je grupa nezadovoljnih plemića koji su željeli regenstvo prebaciti na španskog kralja Filipa V, ali ta je zavjera brzo razotkrivena i spriječena.
Filip se formalno odrekao svoje kraljevske moći kada je Luj XV proglašen punoljetnim, postavši kraljev premijer. Tu je poziciju držao do smrti. Umro je u Versaillesu, a sahranjen je u Saint-Cloudu, svom rodnom gradu.