From Wikipedia, the free encyclopedia
Dynamic Host Configuration Protocol (DHCP) в превод означава „Протокол за динамично конфигуриране на хостове“ и представлява комуникационен протокол, чрез който компютър, тип компютърно устройство, маршрутизатор или всякакъв друг вид устройство, използващо IP адрес, може да заяви Интернет адрес от сървър, който от своя страна притежава определено пространство от IP адреси за раздаване.
Чрез този протокол клиентите, изискващи Интернет адреси, се сдобиват със следните параметри: default gateway, subnet mask и IP адрес на DNS сървър. DHCP сървърът се грижи за уникалността на IP адресите – т.е. в подмрежата не може да съществуват два еднакви IP адреса по едно и също време, въпреки че един и същ адрес може да бъде раздаван на различни хостове в зависимост от времето на заявката за получаването му.
На практика при подходяща конфигурация клиентите могат да правят заявки за всякакъв тип конфигурационни параметри от сървъра.
Стандарта RFC 1531 дефинира DHCP като протокол през октомври 1993 година, замествайки Bootstrap Protocol (BOOTP). Следва обновяване на протокола RFC 2131 през 1997 г., който е актуалния действащ за IPv4 мрежите. Разширяването на обхвата на DHCP за IPv6 (DHCPv6) е публикувано като RFC 3315.
DHCP използва клиент-сървър архитектура. Клиентът изпраща запитване към цялата мрежа broadcast с искане за конфигурация. DHCP сървърът получава запитването и отговаря с конфигурационната информация.
Ако отсъства DHCP сървър, всички потребители ще трябва да се конфигурират ръчно, което отнема време и може да доведе до грешки.
Когато DHCP конфигуриран клиент се свърже с мрежата, той изпраща broadcast запитване с нужната му информация. Тази информация се съдържа в пакет DHCP DISCOVER и с него се идентифицира достъпен DHCP сървър в мрежата. DHCP сървърът отговоря с DHCP OFFER съобщение, в което се съдържа назначеното IP, мрежова маска, DNS сървър и шлюз по подразбиране, а също така и времето, за което се дава под наем дадения адрес.
Клиентът може да получи множество DHCP OFFER пакети, ако има повече от един DHCP сървър в локалната мрежа. Тогава трябва да избере един от тях. За това се изпраща запитване към цялата мрежа broadcast с DHCP REQUEST пакет, който да идентифицира точния сървър и да наеме адреса. Възможно е клиентът да иска адрес, който е бил даден преди от системата.
Ако приемем че IP адресът, изискван от клиента или предлаган от сървъра, е все още валиден, сървърът ще върне DHCP ACK съобщение, че приема наемането. Обаче, ако офертата е вече невалидна, поради изтичане на времето на изчакване или това, че офертата е дадена на друг клиент, сървърът отговаря с DHCP NAK съобщение (отрицателно съобщение). Ако се върне DHCP NAK съобщение, процесът започва от начало с DHCP DISCOVER.
След като клиентът е взел адресите и информацията под наем, той може да я поднови отново със съобщение за поискване DHCP REQUEST.
В зависимост от условията, DHCP сървърите поддържат няколко метода за разпределение на IP адресите:
Предшественикът му е протокола BOOTIP
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.