From Wikipedia, the free encyclopedia
„Саймън и Гарфънкъл“ (на английски: Simon & Garfunkel) е американски фолк рок дует, състоящ се от певеца и текстописеца Пол Саймън и певеца Арт Гарфънкъл.[1] Те са една от най-продаваните музикални групи от 60-те години на 20-и век, като техните най-големи хитове включват The Sound of Silence (1966),[2] The Boxer (1969)[3] и Bridge over Troubled Water (1969);[4] всяка една от тези песени достига до първа позиция в класациите за сингли по целия свят.
„Саймън и Гарфънкъл“ „Том и Джери“ (1956 – 1958) | |
![]() Арт Гарфънкъл (вляво) и Пол Саймън в Дъблин през 1982 г | |
Информация | |
---|---|
От | Ню Йорк, САЩ |
Стил | Фолк рок, фолк, софт рок |
Активност | 1956 – 1958, 1963 – 1970, 1972, 1975 – 1977, 1981 – 1984, 1990, 1993, 2003 – 2005, 2007 – 2010 |
Музикален издател | „Кълъмбия“ |
Уебсайт | simonandgarfunkel.com |
Бивши членове | Пол Саймън Арт Гарфънкъл |
„Саймън и Гарфънкъл“ в Общомедия |
Пол Саймън и Арт Гарфънкъл се запознават в началното училище в Куинс, Ню Йорк, през 1953 г., където учат и започват да пишат песни.[5][6] Като тийнейджъри, под името „Том и Джери“, те имат малък успех с Hey Schoolgirl (1957), песен, имитираща техните идоли, „Евърли Брадърс“.[6][7] През 1963 г., осъзнавайки нарастващия обществен интерес към фолк музиката, те се прегрупират и подписват договор с „Кълъмбия Рекърдс“ като „Саймън и Гарфънкъл“.[8][9] Дебютният им албум Wednesday Morning, 3 A.M. е неуспешен и Пол Саймън се връща към самостоятелната си кариера, този път в Англия.[10] През юни 1965 г. нова версия на The Sound of Silence, презаписана с електрическа китара и барабани, става хит в американсите радиостанции и достига № 1 в „Билборд Хот 100“.[11] Третият им албум Parsley, Sage, Rosemary and Thyme (1966), очертава повече творчески контрол от двамата музиканти.[12] Тяхната музика е използвана във филма от 1967 г. „Абсолвентът“, което още повече засилва популярността им.[13] Следващият им албум Bookends (1968) оглавява класацията на „Билборд 200“ и включва номер едно сингъла Mrs. Robinson.[14]
Последният им студиен албум, Bridge over Troubled Water, е издаден през януари 1970 г. и става един от най-продаваните албуми в света.[15] През 1970 г. поради артистични разногласия и проблемни отношения, Саймън и Гарфънкъл се разделят.[16] След раздялата им Пол Саймън издава редица добре приети албуми, включително Graceland от 1986 г.[17] Арт Гарфънкъл издава самостоятелни хитове като All I Know[18] и за кратко преследва актьорска кариера с водещи роли във филмите на Майк Никълс „Параграф 22“[19] и „Плътското познание“[20] и във филма на Николас Роуг от 1980 г. „Лош момент“.[21] Дуетът се събира отново няколко пъти, най-известен от които е концертът в „Сентръл Парк“ в Ню Йорк през 1981 г., на който присъстват над 500 000 души, това е един от най-големите концерти в историята.[22][23]
„Саймън и Гарфънкъл“ имат спечелени 7 награди „Грами“[24] и са приети в Залата на славата на рокендрола през 1990 г.[25] Ричи Унтербергер ги описва като „най-успешното фолк-рок дуо на 60-те“ и едни от най-популярните изпълнители от десетилетието.[26] Те са сред най-продаваните музикални изпълнители, като са продали повече от 100 милиона записа.[27] През 2010 г. те са класирани на 40-о място в списъка на „Ролинг Стоун“ при най-великите изпълнители на всички времена[28] и на трето място в списъка на най-великите дуети.[29]
Пол Саймън и Арт Гарфънкъл израстват през 40-те и 50-те години на XX век в предимно еврейския квартал „Кю Гардънс Хилс“ на района Куинс в Ню Йорк, където живеят на три пресечки един от друг. Те учат в едни и същи училища – 164-то обществено училище, Основно училище „Парсънс“ и Средно училище „Форест Хилс“.[5][30] И двамата обичат музиката, слушат редовно радио и са ентусиазирани от появата на рокендрола, особено от групата „Евърли Брадърс“.[7] Саймън за пръв път забелязва Гарфънкъл при участието му в музикален конкурс в четвърти клас, решавайки, че това е добър начин за привличане на момичетата. Двамата се сприятеляват като шестокласници през 1953 година, когато участват в училищна постановка по „Алиса в страната на чудесата“[30][31] (Саймън е белият заек, Гарфънкъл е Чешърският котарак). С трима други приятели те създават ду-уап група, наречена „Пептоунс“, и се учат на вокално хармонизиране.[32][33] След това започват да пеят като дует на училищни танци.[34]
След като преминават в Средното училище „Форест Хилс“,[35] през 1956 година Саймън и Гарфънкъл пишат първата си песен, The Girl for Me, като бащата на Саймън изпраща ръкописно копие в Библиотеката на Конгреса, за да регистрира авторските им права.[34] Опитвайки се да научат текста на песента на „Евърли Брадърс“ Hey Doll Baby, двамата съставят песента Hey Schoolgirl, която записват за 25 долара в звукозаписното студио „Сандърс“ в Манхатън.[36] По време на записа те са чути от продуцента Сид Проузън, който сключва договор с тях от името на своя независим лейбъл „Биг Рекърдс“ – по това време двамата са петнадесетгодишни.[37]
С „Биг Рекърдс“ Саймън и Гарфънкъл приемат името „Том и Джери“ – Гарфънкъл се нарича Том Граф, препратка към интереса му към математиката, а Саймън – Джери Ландис по фамилията на момиче, с което излиза. Първият им сингъл Hey, Schoolgirl е издаден с Dancin' Wild на задната страна през 1957 година.[38] И двамата признават влиянието на „Евърли Брадърс“ върху стила им от този период, включително върху Hey, Schoolgirl. Проузън, използвайки нерегламентираната система пейола, подкупва радиоводещия Алън Фрийд да пусне сингъла в своето предаване, където той започва да звучи ежедневно.[39] Hey, Schoolgirl започва да се излъчва редовно от поп радиостанции в цялата страна, в резултат на което се продава в повече от 100 хиляди копия и стига 49-о място в класацията на „Билборд“.[39] Проузън активно промотира групата, осигурявайки им участие в телевизионното предаване на Дик Кларк „Американ Бендстенд“ заедно с Джери Лий Люис.[40] Саймън и Гарфънкъл си поделят около 4 хиляди долара от тази песен – по два процента от правата, а останалото остава за Проузън.[41] Те издават още два сингъла с „Биг Рекърдс“ – Our Song и That's My Story – но и двата нямат успех.[36][42]
След като завършват Средното училище „Форест Хилс“ през 1958 година,[43] двамата продължават своето образование, тъй като музикалната им кариера остава несигурна. Саймън отива да следва английска филология в Нюйоркския градски университет, а Гарфънкъл започва да учи архитектура, а след това история на изкуството в Колумбийския университет.[44][45] Докато дуетът още е при „Биг Рекърдс“, Саймън издава и соловия сингъл True or False под псевдонима Тру Тейлър.[41] Това предизвиква недоволството на Гарфънкъл, който го приема като предателство, и емоционалното напрежение от този случай периодично предизвиква кризи в сътрудничеството между двамата през следващите години.[46]
През 1963 г. дуетът става част от сцената за фолк музика в Гринич Вилидж. Саймън показва на Гарфънкъл няколко от песните, които е написал във фолк стил: „Sparrow“, „Bleecker Street“ и „He Was My Brother“, която по-късно е посветена на Андрю Гудман, техен приятел и съученик на Саймън в Куинс Колидж, който е убит в окръг Нешоба, Мисисипи, на 21 юни 1964 г., заедно с други двама активисти на движението за граждански права. Албумът „Wednesday Morning, 3 A.M.“, записан за компанията Кълъмбия Рекърдс, включва още две оригинални песни от Саймън и е издаден на 19 октомври 1964 г., но първоначално не жъне успех. След издаването на албума Саймън се мести във Великобритания, където изпълнява музика във фолк клубове. Докато Саймън е в Англия, песента „The Sounds of Silence“ от албума „Wednesday Morning, 3 A.M.“ започва да се излъчва по радиостанции във Флорида и Бостън. Продуцентът на дуета Том Уилсън използва студийната група на Боб Дилън, за да дублира електрически китари, бас и барабани върху оригиналния запис на „The Sounds of Silence“, след което издава песента като сингъл в новия стил фолк рок и за изненада на Саймън тя влиза в Топ 40. През септември 1965 г. Саймън чува, че песента е влязла в класациите, докато свири в датски клуб.
До 1 януари 1966 г. „The Sounds of Silence“ достига първо място в поп класациите. Саймън незабавно се връща в Съединените щати. На 17 януари 1966 г. е издаден албумът „Sounds of Silence“, който достига 21-во място в класациите, а преиздаденият „Wednesday Morning 3 A.M.“ достига 30-о място. На 10 октомври 1966 г. е издаден албумът „Parsley, Sage, Rosemary and Thyme“, с водеща песен „Scarborough Fair/Canticle“, базирана на английска балада от 16 век с аранжимент на Мартин Карти. Албумът достига 4-то място в класациите. След като става част от саундтрака на филма с Дъстин Хофман „Абсолвентът“, песента е издадена като сингъл през 1968 г. През март 1968 г. е издаден албумът „Bookends“, който оглавява класациите и включва синглите от топ 25: „A Hazy Shade of Winter“, „Fakin' It“, „At the Zoo“, „America“ и пълна версия на „Mrs. Robinson“, която достига първо място в класацията на синглите. През март 1969 г. тя е обявена за Запис на годината на наградите Грами, а Саймън получава наградата за най-добра музика, написана за киното или телевизията.
На 26 януари 1970 г. е издаден албумът „Bridge over Troubled Water“. Песента със същото заглавие остава начело на класациите в продължение на шест седмици и става една от най-продаваните песни на десетилетието. Албумът включва още три песни от топ 20: „Cecilia“ (US #4) и „The Boxer“ (US #7) и „El Cóndor Pasa“ (US #18). На наградите Грами през 1971 г. албумът и сингълът са наградени като албум и запис на годината. Албумът им от 1972 г. се продава в над 14 милиона копия, което го прави най-продавания албум на дует.
Дуетът се разпада през 1970 г. След това Пол Саймън реализира успешна солова кариера, издавайки албумите „There Goes Rhymin' Simon“, „Still Crazy After All These Years“ и „Graceland“. Гарфънкъл играе в театъра. Соловите му певчески изяви се приети по-хладно, отколкото тези на Саймън. Най-добрият му албум е „Watermark“ от 1978 г., автор на песните от който е Джими Уеб. През юни 1972 г. дуетът се събира за бенефисен концерт в полза на кандидата за президент от Демократическата партия Джордж Макгавърн в президентската кампания срещу Ричард Никсън.
На 19 септември 1981 г. дуетът изнася безплатен концерт в Сентръл Парк в Ню Йорк, на който присъстват 500 000 души.
През 1990 г. двамата изпълняват заедно на церемонията по встъпването им в Рок енд рол залата на славата. На 23 февруари 2003 г. дуетът получава наградата Грами за цялостен принос към музиката. Тяхното изпълнение е представено от Дъстин Хофман. От 16 октомври до 21 декември 2003 двамата изнасят 27 концерта в Съединените щати и един в Торонто, а през лятото на 2004 г. новото им турне включва и концерти в Европа. Според кмета на Рим на последния им концерт в Колизеума са присъствали 600 000 души.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.