From Wikipedia, the free encyclopedia
Новата градина (на немски: Neuer Garten) е паркова площ в северната част на град Потсдам (Германия).
Заемма територия от 102,5 хектара, разположена е по крайбрежието на езерата Хайлигер Зе и Юнгфернзе.[1] През 1787 г. крал Фридрих Вилхелм II разпорежда на това място да се оформи нова градина, която да се отличава от бароковия парк „Сансуси“, създаден от дедите му.[1]
Новата градина е част от дворцово-парковия ансамбъл „Дворци и паркове на Потсдам и Берлин“, обявени през 1990 г. за обект на световното наследство на ЮНЕСКО.[2][3]
Още като кронпринц преди възкачването си на престола, Фридрих Вилхелм II закупува от заможен търговец парцел по крайбрежието на езерото Хайлигер Зе и с течение на времето го окрупнява чрез закупуване на съседни земи, овощни градини и лозя.[1] Година след възкачването му на престола започват работите по изграждането на Новата градина. Тя трябвало да отразява модерната ландшафтна архитектура, съответстваща на духа на времето и да се откроява от отживелите форми на старата барокова градина на двореца Сансуси, създадена от чичо му Фридрих Велики; именуването на парка като Новата градина говори само за себе си.[4]
От пътуванията си до малкото княжество Анхалт-Десау кралят бил запознат с тамошния Вьорлицки парк (който днес също е световното културно наследство на ЮНЕСКО)[5]. Тази най-ранна и най-голяма пейзажна градина в английски стил на европейския континент отговаряла на идеала му за градински дизайн. На градинаря Йохан Аугуст Айзербек от Вьорлицкия парк е възложено да осъществи този идеал в Потсдам.[1]
За разлика от обширната и просторна английска пейзажна градина от XIX век, чиито основни елементи са дървета, ливади и вода, градината по английски модел от края на XVIII век е разградена на сравнително затворени, обособени градински парцели, украсени с малки градински архитектури. Имитирайки природата, при проектирането на градините се подчертава пейзажният характер. Дърветата и растенията трябва да изглеждат естествени, във вид на свободно расли, неподрязани.
Селският живот също е преоткрит. Пасищни крави са били елемент от стилизирания образ на Новата градина, а тяхното мляко се преработвало в масло и сирене в мандрата, разположена в най-северния край на парка. От 2003 г. насам мандрата работи като пивоварна под името Гостилница-пивоварна „Мандрата в Новата градина“.
Цветните къщи, които са съществували отпреди създаването на парка, са били запазени в него и се наричат сива, кафява, бяла, червена и зелена къща според цвета на фасадата им. Те са оцелели във времето и са част от Новата градина и до днес.
През 1816 г. в Потсдам пристига Петер Йозеф Лене, който по онова време все още е градинарски калфа. На него е възложена задачата да преустрои междувременно запустялата градина.[1] Запазвайки само няколко отделни участъка, той създава английски пейзажен парк с просторни градински пространства, ливади и широки пътеки, но най-вече създава впечатляващи зрителни оси към Пауновия остров, двореца Глинике, двореца Бабелсберг и селището Сакров.
След Втората световна война, съветската окупационна управа превръща Новата градина в увеселителен парк с виенски колела, блъскащи колички и др., което нанася щети на ландшафтната архитектура, както и на постройките.[6] През 1961 г. Мраморният дворец е превърнат в „Музей на армията на ГДР“, оборудван с киносалон за прожекции, като за целта са премахнати няколко мраморни колони, ниши в стените са зазидани, в стените са пробити дупки за закрепване на дървени летви и гипсокартон, естественият масивен паркет е заменен с бетонна замазка със залепен паркет тип „рибена кост“.[7]
Въпреки малките промени по време периода на Германската империя и отстраняването на някои елементи по време на съветската окупация (1945 – 1954) основната структура на Новата градина е все още запазена така, както е била проектирана от Петер Йозеф Лене. След обединението на Германия през 1990 г. са проведени мащабни реставрации, завършени едва през 2018 г.[8] Това включва например засаждането на дървета на историческото им място във вътрешния двор на Мраморния дворец и възстановяването на партерите с цветни лехи и фонтани, които били премахнати при преустройването му във военен музей.[8] Възстановени са също външното стълбище с лодкостоянките и историческите пътеки в градината.[8]
Заедно с изграждането на нова градина в Потсдам Фридрих Вилхелм II разпорежда по същото време (от 1787 до 1793 г.) да му бъде изграден и нов дворец. По планове на Карл фон Гонтард и Карл Готхард Лангханс (отговарял основно за интериорния дизайн) се създава Мраморният дворец – произведение в стила на ранния класицизъм. С тази сграда в Бранденбург за първи път навлиза и нейният стил, който вече отдавна бил широко разпространен в останалата част на Европа, поставяйки началото на нова художествената епоха.
Фридрих Вилхелм II членувал в масонска ложа и в мистично настроеното тайно общество на розенкройцерския орден. Някои от сградите в Новата градина отразяват светогледа на масонството. Кухнята на двореца Цецилиенхоф в Новата градина например е построена като полупотънал храм, зимник – във вид на пирамида, а библиотеката – в готически стил. Архитектурата не е свързана по никакъв начин с действителното предназначение на постройките. Карл Готхард Лангханс и Андреас Лудвиг Крюгер са сътворили тези функционални сгради, заемайки елементи от други исторически епохи.
Ледената изба (зимник) е построена през 1791/1792 г. под формата на пирамида, лежаща върху северната зрителна ос на Мраморния дворец; тя е използвана като естествен хладилник с цел поддържане на храната свежа. През зимата се отсичали големи ледени блокове от замръзналото езеро Хайлигер Зе и се складирали на най-долния етаж на избата, който е около 5 метра под земята. Така се запазвала ниска, хладилна температура. Пирамидата е обстойно реконструирана през 1833 г. по време на управлението на Фридрих Вилхелм III от майстора-строител Алберт Дитрих Шадов, като са използвани само няколко камъка с йероглифи от оригиналната сграда, а останалите са заменени с нови.[9]
В южния край на Новата градина се намира Готическата библиотека. Тя е във форма на малък двуетажен павилион, който помещава колекцията от книги на Фридрих Вилхелм II. На долния етаж са били поместени френските произведения, а немската литература на горния етаж. За разлика от своя предшественик Фридрих Велики, който предпочитал всичко френско, Фридрих Вилхелм II поощрввал немското изкуство. В пруските театри вече могли да се играят пиеси от Фридрих Шилер и Готхолд Ефраим Лесинг.
Оранжерията (1791/1793 г.) с Египетския портал в източната ѝ част се пази от сфинкс. Две черни статуи на египетски богове, изделия от работилницата на скулптора Йохан Готфрид Шадов, стоят в ниши в стените на полукръглата входна зона. В средната част на продълговатата сграда е разположена Палмовата зала с дървена ламперия (облицовка). Там се провеждали публични концерти, на които самият крал, доста музикален, свирел на виолончело. От изток и от запад към залата са прилепени две халета с растения.
Новата градина се ползва от Фридрих Вилхелм II като място за уединение, поради което той заповядва тя да бъде заградена с висока стена в западната ѝ част. Главният вход на парка в югозападната му част се състои от 2 портални постройки в холандски стил с порта помежду им. Порталните постройки са използвани като конюшни и гараж за карети. От главния портал се разпростира права алея с червени тухлени къщи, също в холандски стил, която води право към Мраморния дворец. Този така наречен холандски комплекс е служил като жилищен комплекс за слугите, но също така и като очарователен фон по крайбрежието на езерото Хайлигер Зе.
През 1791/1792 г. в северния край на Новата градина е създаден стафаж под формата на (изкуствена) Кристална и мидена пещера по скици на Андреас Лудвиг Крюгер.[1] Тя трябвало да служи като място за почивка през топлите летни дни и да изглежда отвън така, сякаш е естествено създадена от природата. Трите „кабинета на чудесата“ (на немски: Wunderkammer) вътре в нея са украсени с огледала, цветни стъклописи и миди. В непосредствена близост до пещерата през 1796 г. от дъбова кора е построена лятна кухня, изцяло отстранена през 1958 г. поради напреднал стадий на порутване, но възстановена през 2012 г. благодарение на дарения.[1][10] Кухнята представлява кръгла горска къща (хижа), покрита с тръстика и облицована с дъбова кора.
Дворцовата кухня (1788/1790 г.), построена във вид на изкуствена руина от уж античен храм, е разположена едно ниво под външното стълбище на Мраморния дворец и е свързана с него чрез подземен тунел, а предната ѝ фасада е обърната към езерото. Изглежда, сякаш е полупотънал храм, засипан под земни маси.
Обелискът (1793/1794 г.) е изработен от синьо-сив мрамор по проект на Карл Готхард Лангханс. Четирите релефни медальона, изработени от братята Волер и Йохан Готфрид Шадов, изобразяват глави на мъже на различна възраст. Те трябва да символизират четирите сезона.
Хермата на Темистокъл е направена от бял мрамор по образец на античен оригинал. Изобразява бюста на гръцкия пълководец Темистокъл. Закупена е в началото на август 1790 г. от Фридрих Вилхелм Ердмансдорф (* 1736 г.; † 1800 г.) за крал Фридрих Вилхелм II (* 1744 г.; † 1797 г.) близо до античния град Остия в Италия. През 1791 г. хермата пристига в Потсдам и през 1792 г. е снабдена с нова глава на неизвестен човек. След това е издигната диагонално срещу Мраморния дворец, където остава до 1830 г. След предаването ѝ в музей през 1830 г. хермата е снабдена с реплика на „главата на стратега“. Бюстът е безследно изчезнал от края на Втората световна война през 1945 г. Ново копие на хермата и „главата на стратега“, свързани дълго време една с друга, са поставени през 1993 г. отново на оригиналното им място в Новата градина, където са били оригиналите между 1792 и 1830 г.
Повече от 100 години по-късно, в края на управлението на последния германски кайзер (император) Вилхелм II, в Новата градина е построен последният дворец на династията Хоенцолерн. Дворецът Цецилиенхоф е построен за кронпринц (престолонаследник) Вилхелм и съпругата му Цецилие в северната част на парка между 1913 и 1917 г. През 1918 г. в Германия монархията е премахната, дворецът обаче остава частна собственост на бившето императорско семейство. Използван е от семейството на престолонаследника като резиденция до началото на 1945 г. От 17 юли до 2 август 1945 г. в двореца Цецилиенхоф се провежда Потсдамската конференция с участието на Чърчил, Рузвел и Сталин като ръководители на най-големите 3 държави от антихитлеристката коалиция във Втората световна война (САЩ, СССР, Обдеиненото кралство) с цел да се определят стъпките по следвоенното устройство на Европа.
Създадени при крал Фридрих Вилхелм II през 1787 – 1796 г. в Новата градина:
Построени при кайзер Вилхелм II през 1914 – 1917 г. за престолонаследника кронпринц Вилхелм:
Новата градина днес се стопанисва и управлява от фондация „Пруски дворци и градини Берлин-Бранденбург“.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.