From Wikipedia, the free encyclopedia
Горно Неволяни, произнасяно в местния диалект и като Нео̀лани, (на гръцки: Σκοπιά, Скопия, до 1928 година Άνω Νεβόλιανη, Ано Неволяни[1]) е село в Егейска Македония, Република Гърция, в дем Лерин (Флорина), област Западна Македония. Селото е наречено Горно Неволяни, за да се различава от другото леринско Неволяни – Долно Неволяни (Валтонера).
Горно Неволяни Σκοπιά | |
— село — | |
![]() Църквата „Успение Богородично“ в Горно Неволяни | |
Страна | ![]() |
---|---|
Област | Западна Македония |
Дем | Лерин |
Географска област | Пелагония |
Надм. височина | 695 m |
Население | 508 души (2021 г.) |
Демоним | Нео̀лци |
Горно Неволяни в Общомедия |
Селото е разположено на 5 километра южно от демовия център Лерин (Флорина) в устието на живописна долина между ридовете на Нередската планина Кула (Гюпка) от север и Лопушки рид от юг тъкмо преди Неволянската река (Матица, Кефалари) да излезе в Леринското поле.
Селото е споменато в грамота от 1355 година, в която се казва, че мелница в селото принадлежи на манастира Трескавец.[2]
В османските данъчни регистри от средата на XV век Неволяни е споменато със 116 глави на семейства и един неженен: Пано, Петро, Никола, Яно, Тодор, Николас, Дражо, Димитри, Дабижив, Тошо, Брезо, Йорг, Петро, Калин, Дидое, Станиша и Бойо, и една вдовица Мара. Общият приход за империята от селото е 881 акчета.[3]
В XIX век Неволяни е голямо предимно българско село в Османската империя. В 1848 година руският славист Виктор Григорович описва в „Очерк путешествия по Европейской Турции“ Неволино като българско село.[4] В 1861 година Йохан фон Хан на етническата си карта на долината на Вардар отбелязва Неволяни като българско село.[5]
В края на 1860-те години в училището в Неволяни преподава на гръцки Тодор от Кабасница, по-късно свещеник в Лерин. В 1870 година учител в Неволяни става Спиро Гулабчев, който въвежда в преподаването и българския език и използва взимоучителния метод. През есента на 1871 година след обявяването на схизмата върху Българската екзархия и съответно върху баща му поп Константин Гулабчев, Спиро Гулабчев е принуден да напусне Неволяни и на негово място идва Стерио Христов от Лерин, който до 1874 година преподава на гръцки само четене и смятане, а всички останали предмети – география, история, Закон Божи и т.н. – на български. В 1874 година учител става Тодор Коцев Грозданов от Неволяни.[6]
В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на населението от 1873 година Неволено (Névoléno) е посочено като село с 200 домакинства с 390 жители българи и 206 мюсюлмани.[7]
Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в 1900 година Неволяни има 1260 жители българи и 300 турци.[8] Според Андре Мазон турците в селото са турцизирани албанци.[9]
На Етнографската карта на Битолския вилает на Картографския институт в София от 1901 година Горно Неволяни е смесено село българи, власи, албанци и турци в Леринската каза на Битолския санджак с 340 къщи.[10]
В началото на XX век християнското население на селото е разделено в конфесионално отношение на екзархисти и патриаршисти, но преобладават гъркоманите. Христо Силянов пише, че в началото на 1904 година селото минава под върховенството на Българската екзархия,[11] но по данни на секретаря на екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Неволяни има 480 българи екзархисти и 1080 патриаршисти, като функционират българско и гръцко училище.[12] На 28 септември 1905 година е извършено клане в Неволяни над местни българи от страна на гръцки андарти.[13]
По време на Балканската война 6 души от Неволяни се включват като доброволци в Македоно-одринското опълчение.[14]
През войната селото е окупирано от гръцки части и остава в Гърция след Междусъюзническата война. Боривое Милоевич пише в 1921 година („Южна Македония“), че Неволени има 150 къщи славяни християни и 50 къщи турци.[15] След Гръцко-турската война турското население на Неволяни се изселва и на негово място са заселени 74 бежанци от Мала Азия. В 1928 година селото е прекръстено на Скопия.[16]
След разгрома на Гърция от Нацистка Германия през април 1941 година в селото е установена българска общинска власт. В общинския съвет влизат Сотир Кираджиев, Спиро Струмов, Тасе Джинков, Стоян Транчев, Танас Търпков, Ване Волев, Христо Типулов, Васил Транчев, Коста Скендов, Илия Стоинчев.[17]
През март 1946 година съдът в Лерин съди 90 души от Неволяни за участие в българската паравоенна организация Охрана.[18]
След Втората световна война голяма част от населението Неволяни емигрира отвъд океана. Според Тодор Симовски съотношението между местното население и потомците на колонистите гърци е 3 към 1.[19]
Име | Име | Ново име | Ново име | Описание |
---|---|---|---|---|
Горче[20] | Γκόρτσε | Аграпидия | Άγραπιδιά[21] | връх във Вич на ЮЗ от Горно Неволяни (1272 m)[20] |
Кория[20] | Κουρί | Дасос | Δάσος[21] | местност във Вич на ЮЗ от Горно Неволяни[20] |
Мал тепе[20] | Μαλτεπέ | Калитеа | Καλλιθέα[21] | връх във Вич на Ю от Горно Неволяни[20] (826 m)[22] |
Четирска[20] | Τσετρίσκα | Тетрапотамос | Τετραπόταμος[21] | река на И от Горно Неволяни от басейна на Сакулева[20] |
Матица[20] | Ματίτσα | Кефалари | Κεφαλάρι[21] | реката, която минава през Горно Неволяни от басейна на Сакулева[20] |
Липа[20] | Λιπα | Фламурия | Φλαμουριά[21] | връх във Вич на З от Горно Неволяни (1215 m)[20] |
Гюпка[20] | Γιόύπκα | Гифтопула | Γυφτοπούλα[21] | връх във Вич на З от Горно Неволяни[20] |
Буката[20] | Μπούκατα | Албани Сотириу | Άλμπάνη Σωτηρίου[21] | гора във Вич на Ю от Горно Неволяни по горното течение на Четирска река[20] |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.