From Wikipedia, the free encyclopedia
Кент[Коментари 2] (на английски: Kent) са серия броненосни крайцери на Кралския военноморски флот, построени в началото на XX век. Те са „бюджетна“ версия на крайцерите от типа „Дрейк“. В кралския флот се отнасят към крайцерите от 1-ви клас. Построени са 10 единици: „Кент“ (на английски: HMS Kent), „Есекс“ (на английски: HMS Essex), „Бедфорд“ (на английски: HMS Bedford), „Монмът“ (на английски: HMS Monmouth), „Ланкастър“ (на английски: HMS Lancaster), „Донегал“ (на английски: HMS Donegal), „Корнуол“ (на английски: HMS Cornwall), „Беруик“ (на английски: HMS Berwick), „Къмбърланд“ (на английски: HMS Cumberland), „Съфолк“ (на английски: HMS Suffolk). „Бедфорд“ претърпява корабокрушение на 21 август 1910 година до остров Чеджудо, загиват 18 души. Най-голямата серия големи броненосни крайцери произведена в света. Всички те вземат активно участие в Първата световна война.
Броненосни крайцери тип „Кент“ Monmouth-class cruiser | |
![]() Броненосният крайцер „Кент“ | |
Флаг | ![]() |
---|---|
Клас и тип | Броненосни крайцери от типа „Кент“ |
Следващ тип | Броненосни крайцери тип „Девъншир“ |
Предшестващ тип | Броненосни крайцери тип „Дрейк“ |
Производител | Kорабостроителници в Бароу, Говен, Пембрук Док и Портсмът, Великобритания |
Планирани | 10 |
Построени | 10 |
В строеж | 1899 г. – 1904 г. |
В строй | 1903 г. – 1921 г. |
Утилизирани | 2 |
Загуби | 8 |
Служба | |
Състояние | извън експлоатация |
Основни характеристики | |
Водоизместимост | 10 000 t (нормална) |
Дължина | 141,3 m |
Дължина между перпендикулярите | 134,1 m |
Ширина | 20,1 m |
Газене | 7,6 m |
Броня | на борда: 51 – 102 mm; на палубата: 20 – 51 mm; траверси: 127 mm; на кулите: 127 mm; каземати: 51 – 102 mm; барбети: 127 mm на бойната рубка: 254 mm |
Задвижване | 2 парни машини с тройно разширение; 31 водотръбни котли Belleville („Беруик“ и „Съфолк“ котли Niclausse; „Корнуол“ котли Babcock) |
Мощност | 22 000 к.с. (16,3 МВ) |
Движител | 2 гребни винта |
Скорост | 23 възела (42,6 km/h) |
Далечина на плаване | 6600 мили при 10 възела скорост |
Екипаж | 678 – 735 души |
Кръстени в чест на: | графството Кент |
Въоръжение | |
Артилерия | 2×2 152 mm; 10×1 152 mm; 10×1 76 mm; 3×1 47 mm |
Торпедно въоръжение | 2×1 457 mm ТА[Коментари 1] |
Броненосни крайцери тип „Кент“ в Общомедия |
Проектът получава развитие в крайцерите от типа „Девъншир“.
Крайцерите от типа „Хермес“ вече не са в състояние да изпълняват своята роля на защитници на търговията. Океанската търговия изпитва нужда от нови защитници, за това и краткото описание на проекта е „защитници на търговията“. За далечните станции са необходими кораби с размерите на „Блейк“, при това „повече на брой и по-евтини“, едновременно, със същото изискване, което има и при проектирането на „Блейк“: скорост, скорост и още веднъж скорост[Коментари 3][1].
Тези британски крайцери, както и „Блейк“ (HMS Blake (1889)), са проектирани така, че с пълен запас от гориво да прекосят Суецкия канал и в необходимия момент да се окажат в Китайски води[2]. Проектирани са и като отговор на френската и руска корабосторителни програми за океански „свръхбързи“ унищожители на търговци, такива като бронепалубните крайцери „Шаторено“, „Гишен“ и „Асколд“. Tези 8000-8300-тонни кораби са въоръжени с две 164-мм и шест 138-мм скорострелни оръдия и могат да носят голям пълен запас въглища (от 1400 до 1450 тона)[2]. Французите са проектирани да достигат ход от 24 възела за кратковременни периоди[3].
Планирано е да се построят десет крайцера. Оправдавайки такава голяма серия Уайт указва още на четирите 23 възлови 6000-тонни крайцера наскоро поръчани от Русия (един в Съединените Щати, два в Германия, един във Франция) и това, че още два, най-вероятно, ще бъдат построени в Русия. Уайт ги счита за модифицирана версия на руския тип „Диана“. В проектните задания се казва, че руските крайцери трябва да имат възможност да поддържат 23 възела при естествена тяга на продължителни изпитания (от 12 до 24 часа)[2].
Руските кораби, според наличните за него данни, трябва да са въоръжени с двенадесет 152-мм оръдия (против единадесет за съпоставимите британски крайцери), с двенадесет 75 мм, шест 47 мм и шест торпедни апарата (три подводни). Уайт също отбелязва голямата група 21-възлови крайцери: трите френски Klébers (броненосни крайцери, около 7500 тона) и сходният руски кораб, наското заложен в La Seyne. Френските кораби са въоръжени с осем 164 мм оръдия. Уайт е впечатлен от тяхната защита[2].
В допълнение към всичките тези десет френски и руски крайцера има още крайцери с проектни скорости от 22¼ до 23 възела: два на САЩ, два японеца, два аржентинеца, два чилиеца и два китаеца. Всичките, освен първите два, имат конструкцията на фирмата от Елсуик, и само при чилийската „Есмералда“ има и поясна броня. Уайт предполага, че, независимо от достигането на контрактната скорост на изпитанията, за всичките тези елсуикски крайцери скоростта в открито море съставлява от 18 до 19 възела, и даже по-малко в някои случаи[4].
Разглеждайки характеристиките на всички тези крайцери, Уайт изработва изискванията към новия броненосен крайцер – защитник на търговията. Те трябва да са способни за 21-възлов ход на гладка вода за продължително време, и за 23-възлов ход при 8-часовите изпитания на естествена тяга. Въоръжението им трябва да превъзхожда аналогичното на новите руски и френските крайцери от (типа „Дюпле“) с достатъчна защита за оръдията и екипажите. Максималната дебелина на поясната броня да съставлява 4 дюйма, в допълнение с по-тънка броня по скосовете. Запасът въглища да съставлява приблизително 1600 тона (половината – нормален запас)[2].
Фактически е необходим крайцер с размерите на „Блейк“ или малко по-голям и със скорост като на „Дрейковете“, и такъв кораб е и проектиран[1].
Конструкцията на намаления крайцер е разработена от Уайт през предходната година, като част от процеса на проектирането на „Дрейк“. Неговите четиринадесет 6-дюймови оръдия превъзхождат въоръжението на французските или руските крайцери. Новото 6-дюймово скорострелно оръдие трябва да пробива бронята на „Дюпле“[Коментари 4]. Схемата на защитата повтаря „Дрейк“, но с намалена дебелина. Най-значителната разлика, спрямо проекта от 1897 година, е силовата установка: поставянето на котлите „Белвил“ (с тръбички голям диаметър) за достигането на мощност от 22 000 к.с. Продължителната мощност е 16 000 к.с., което дава оценка за скоростта при естествена тяга на изпитанията и непрекъсната морска скорост от 23 и 21 възела съответно[2].
Уайт указва, че има крайцери с по-силни бойни характеристики, достигнати, с цената на жертва на други качества. Шестте нови японски броненосни крайцера са по-добре защитени и въоръжени – но са по-бавни[2]. Построените за Япония от „Викерс“ „Асами“ имат почти двойно по-голяма маса на бордовия залп (772 кг против 408)[5].
Силовата установка включва две четирицилиндрови парни машини с тройно разширение и 31 парни котли, модел „Белвил“ („Беруик“, „Съфолк“ – котли „Никлос“, „Корнуол“ – котли на „Бабкок“), тяхната проектна мощност е 22 000 к.с.
Запас въглища: нормален 1600 дълги тона.
„Есекс“: скорост от 22,8 възела, при мощност от 22 219 к.с.,
„Ланкастър“: скорост от 24 възела, при мощност от 22 881 к.с.,
„Донегал“: скорост от 23,7 възела, при мощност от 22 154 к.с.,
„Беруик“: скорост от 23,7 възела, при мощност от 22 680 к.с.,
„Корнуол“: скорост от 23,6 възела, при мощност от 22 694 к.с.,
„Къмбърланд“: скорост от 23,7 възела, при мощност от 22 784 к.с.,
„Съфолк“: скорост от 23,7 възела, при мощност от 22 645 к.с.[6]
При един от тестовете „Съфолк“ достига скорост 24,7 възела. Скоростта на „Кент“ и „Монмът“ е малко под контрактната. Най-бавният кораб от серията – „Кент“ по време на Битката при Фолкландските острови развива 25 възела (което е 2 възела над проектната скорост), което е и мощност от 5000 к. с. над проектната[7]. Това бил невероятен резултат (за повечето кораби е трудно да се достигат проектната си скорост след 5 – 6 години служба). Наистина, за да се постигне това в пещите отиват мебелите и тиковата дървесина, с която била облицована палубата.
Малко разочарование е далечината на хода, корабите могат да изминат около 6600 мили на 10 възлов ход вместо разчетните 8500[8].
Бронята с дебелина 102 мм и нагоре е круповски тип корабна броня, по-тънката броня е стоманоникелова. Схемата на брониране повторя предходния тип, но дебелината е намалена. Главният брониран пояс, с дължина 73 м, е с дебелина 102 мм, а отзад е затворен от бронирана траверса с дебелина 127 мм. В носовата част има броневи пояс с дебелина 51 мм. Бронираната палуба има дебелина 19…25 мм, а от кърмовата траверса към кърмата те представлява черупка и нейната дебелина съставлява 51 мм. Дебелината на бронята на кулите съставлява 127 мм, дебелината на бронята на казематите е от 102 до 51 мм, а на бойната рубка – 254 мм. Като цяло защитата може надеждно да защити кораба само от 102 – 127 мм снаряди, като в същото време 138 – 152 мм бронебойни снаряди представляват определена опасност[9].
На тези крайцери главният калибър е намален до 152 мм оръдия Mk VII (те не получават нов модел), които са разположени в двуоръдейни кули (по една на носа и кърмата) и в каземати. За тези крайцери си има и шега: „Сър Уилям Уайт е проектирал крайцери от типа „Каунти“, но е забравил за оръдията“. Кулите страдат от ненадеждно електрооборудване, къси съединения, заливани са от вода, тесни са и са задимени. В резултат на всичко това скорострелността на двата ствола в кулата е под скорострелността на едно оръдие, поставено открито. Поставянето на двата ствола в една люлка води до голямо разсейване. Проблемът се усугубява, с това че от оставащите десет шест 152 мм оръдия са разположени в долните каземати – което не им позволява да водят огън при вълнение[9].
Сравнителни ТТХ на „Кент“ и неговите предполагаеми противници | |||||
---|---|---|---|---|---|
Представител | „Богатир“[10] | „Варяг“[11] | „Дюпле“[12] | „Кент“[13] | „Шаторено“[14] |
Страна | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() |
Водоизместимост, t | 7428 | 7022 | 7602 | 9800 | 8025 |
Въоръжение | 12×152 mm, 12×75 mm, 8×47 mm, 2×37 mm | 12×152 mm, 12×75 mm, 8×47 mm, 2×37 mm | 8×164 mm, 4×100 mm,10×47 mm | 14×152 mm, 10×76 mm, 3×47 mm | 2×164 mm, 6×138 mm, 10×47 mm, 5×37 mm |
Броня, mm | палуба – 35 – 70, кули – 125, каземати – 80, щитове оръдия – 25, рубка – 140 | палуба – 38 – 76, рубка – 152 | пояс – 100, палуба – 40, кули – 120, рубка – 80 | пояс – 102 мм кули – 127, каземати – 51 – 102 мм, палуба – 20 – 51, рубка – 254 | палуба – 40 – 100, каземати —40 – 60, щитове оръдия – 55, рубка – 160 |
Силова установка, к.с. | 19 500 | 15 925 | 17 500 | 22 000 | 24 964 |
Максимална скорост, възела | 23,55 | 23,2 | 21 | 22,7 | 24 |
„Кент“ не са пригодени за „големи сражения“, но били полезни и търсени в открито море. Те са успешни кораби, когато вършат работата, за която са създадени: да унищожават бронепалубните крайцери – изтребители на търговци.
Когато в боя те се сблъскват с други броненосни крайцери шансовете им са малко. По милиметрите броня и в килограмите на залпа „Кентовете“ радикално отстъпват на броненосните крайцери от „9000-тонния клас“ на всяка една страна. Но те и не са предназначени за борбата с тях, а пък за защитата на търговията и изтребването на неприятелските бронепалубни и спомагателни крайцери тези кораби се оказват почти идеални[8].
Почти, за това защото има два крайцера в Руския флот, които са построени в Германия, които могат да бъдат настигнати не от всеки „Кент“, а, при лошо време, а настигнати могат да превърнат ловеца в жертва.
И единият от тях – „Асколд“ – доказва мощта на своето оръжие, карайки да прекрати боя по-мощният, отколкото са „Кентовете“, броненосен крайцер – японската „Асама“[15]. „Кентовете“ могат да поддържат 21,5 – 22 възела в течение на 30 часа и малките бронепалубни крайцери от началото на XX век, включая и прекрасния „бегач“ „Новик“, не могат да се откъснат през деня от преследване: машините на малките крайцери могат да развиват форсирана скорост максимум за няколко часа[8]. Новите турбинни рейдери са недостижими за „Кентовете“, което доказва безуспешното преследване на „Беруик“ на „Карлсруе“[16].
Сравнителни ТТХ на броненосни крайцери от началото на XX век с нормална водоизместимост под 10 000 тона | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
„Глуар“[17]![]() | „Сейнт Луис“[18]![]() | „Кент“[19]![]() | „Йорк“[20]![]() | „Изумо“[21]![]() | „Баян“![]() | „Монкалм“[22]![]() | ||
Година на залагане | 1899 | 1902 | 1900 | 1903 | 1898 | 1900 | 1898 | |
Година на влизане в строй | 1903 | 1905 | 1903 | 1905 | 1900 | 1903 | 1902 | |
Водоизместимост нормална, т | 9856 | 9855 | 9957 | 9533 | 9906 | 7326 | 9548 | |
Пълна, т[Коментари 5] | ? | 11 024 | 11 176 | 10 266 | 10 470 | 8238 | ? | |
Мощност на ПМ, к.с. | 21 800 | 21 000 | 22 000 | 19 000 | 14 500 | 16 500 | 19 600 | |
Максимална скорост, възела | 21,5 | 22 | 23 | 21 | 20,75 | 20,9 | 21 | |
Далечина на плаване, мили (на ход, въз.) | 6500(10) | 6000 (10) | 6500 (10) | 5000 (10) 4200 (12) | 4900 (10) | 3900 (10) | 8500(10) | |
Брониране, мм | ||||||||
Тип | СХ | СХ | НКС | КС | КС | СХ | СХ | |
Пояс | 150 | 102 | 102 | 100 | 178 | 200 | 150 | |
Палуба (скосове) | 55(45) | 25(76) | 19 – 51 | 60(50) | 63(63) | 60 | 55 | |
Кули | 170 | - | 127 | 150 | 152 | 150 | 200 | |
Барбети | 140 | - | 127 | 150 | 152 | 150 | 200 | |
Рубка | 150 | 127 (КС) | 254 | 150 | 356 | 160 | 160 | |
Въоръжение | 2×194-мм/40 8×1×164-мм/45 6×100 мм 18×1×47-мм/43 2 ТА | 14×1×152-мм/50 18×1×76,2-мм/50 | 14(2×2,10×1) ×152-мм/45 10×1×76,2-мм/40 2 ТА | 2×2×210-мм/40 10×1×150-мм/40 14×1×88-мм/35 4 ТА | 2×2×203-мм/40 14×1×152-мм/40 12×1×76,2-мм/40 5 ТА | 2×203-мм/40 8×1×152-мм/45 20×1×75-мм/50 2 ТА | 2×194-мм/40 8×1×164-мм/45 4×100 мм 16×1×47-мм/43 2 ТА |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.